Před třiceti devíti dny začalo pro šestnáct Američanů,
největší dobrodružství jejich života.
Ty máš přece mapu.
Začneme tady.
Byli ponecháni napospas Australskému buši, odříznutý od práce,
od blízkých a všech kontaktů s civilizací.
Jejich cílem bylo budovat společně nový svět
a zároveň soupeřit o titul Trosečník a výhru jednoho milionu dolarů.
Kucha!
Jako dva samostatné kmeny,
Kuchové a Ogakorové taktizovali.
Snažíme se zjistit, kdo je asi u Ogakorů ten nejslabší článek.
Jestli se podřekneme, je konec.
Vytvářeli spojenectví.
Mám pocit, že si jediný, komu tady opravdu věřím.
Není to přece smlouva s ďáblem.
A bojovali o imunitu, aby nemuseli nikoho vyloučit ze svého středu.
Kmen promluvil.
Během prvých patnácti dnů, předčasně ukončili svou puť
dva Ogakorové a dva Kuchové.
Ošklivě se popálil.
Drž ruce pod vodou.
Sedmnáctého dne musel odjet Michael z kmene Kuchů,
když omdlel, upadl do ohně a těžce si popálil ruce.
Kuchové, víte, co máte dělat.
Po jeho evakuaci zůstalo v obou kmenech po pěti členech.
Dvacátý den se spojili v jeden a zrodil se nový kmen Barramundi.
Od této chvíle byli všichni nucení znovu zvážit svá stará spojenectví
a zhodnotit nová přátelství.
Je to nová hra, nový lidé, nová pravidla.
Jestli chci dál pokračovat,
tak musím být o něco bezohlednější.
Chci, aby vyhráli dobří lidé.
Byli dotlačení na pokraj fyzických sil.
Hrozně mi padají vlasy.
Snášeli nesnesitelný hlad.
Míň jídla jsme nikdy neměli.
Není divu, že jsme tak slabí a unavení.
A kruté podmínky nemilosrdné země.
Nejstrašnější noc, jakou jsem v životě zažil.
Přinášeli i oběti.
Stan nebo jídlo?
Jedno nebo druhé?
Přelty a Texaskou vlajku.
A ze své zkušenosti odváděli citovou daň.
Neslzíš trochu?
Trochu ano.
Ale přesto všichni pokračovali dál ve hře.
Na tomhle není nic fér. Jde o výhru.
Když raz vyhrajete imunitu, pak je vaše pozice pevná.
Když ji nevyhrajete, radši si před radou zabalte svůj batoh.
Minule opět vládl oběma soutěžím Colby.
Nejdřív vyhrál jako odměnu nové auto a návštěvu své matky.
A pak už počtvrté za sebou získal náhrdelník imunity.
Už je u tebe skoro jako doma.
Mám jenom velký štěstí.
Zbývající členové kmene Barramundi vyrazili na kmenovou radu
a po velmi obtížném rozhodování vyloučili Elisabeth.
Zbývají už pouze tři.
Dnes večer se utkají v poslední soutěži o imunitu.
Dva budou pokračovat a předstoupí před porotu,
jeden přežije všichni ostatní a stane se posledním Trosečníkem.
Titulky: milan@2012 Přepis z dabingu: vikuš
Dneska ráno jsme v cílové rovince.
Zůstali jsme jen tři a zbývají tři dny.
A právě o nich v těch čtyřiceti dvou dnech jde,
o tyhle tři poslední dni.
Všechno ostatní to je jen cesta, jak se dostat k cíli.
Včera v noci jsem se vyspal nejlíp za celých třicet devět dnů.
Spal jsem v kuse.
Pokaždé než člověk usne, leží a přemýšlí o spoustě věcí.
Nevzpomínám si, že by mně včera něco napadlo.
Tak moc rychle jsem usnul.
Teplota byla asi dobrá, vůbec jsem se nevzbudil zimou.
Jo, neprší nám. Máme štěstí.
Prostředí a živly jsou asi tím nejdominantnějším hráčem v téhle hře.
Máme tady sedmnáctého hráče a tím je prostředí.
Sráží vás na kolena, dává vám kopance
a pokaždé když se zvedáte, tak vás znovu srazí.
Ať je to vedro, ať je to nedostatek jídla
nebo je to třeba déšť.
Z některé strany to na vás vždycky zase znovu přiletí.
Máme dva dny.
Jo, tři dny. Pátek, sobota, neděle.
Šest jídel.
Jo, to nám vyjde. Máme její dost.
Šest jídel, každý půl hrnku. V pohodě.
Navíc máme krém, ale už dochází.
Schováme ho.
Naše příděly jsou hraniční.
Ať už si to přiznáte nebo ne, chátráte.
Čtyřicátý den je desetkrát těžší než den dvacátý.
O tom není pochyb.
Protože jste slabší, unavenější,
máte po krk všeho s čím se tady pořád potýkáte
a přesto musíte hrát dál.
Pořád musíte myslet na to, co je ve hře.
A to znamená přežít ostatní, abyste měli možnost to získat.
Čtyřicátý den, to je pro mne opravdu ohromné překvapení.
Nemůžu uvěřit, že jsem tady.
I když vím, že jsem velká bojovnice a chtěla jsem vyhrávat soutěže
a zažívat dobrodružství.
Nikdy bych neřekla, že se dostanu tak daleko.
Teď, když se hra chýlí ke konci,
dochází mi, že jsem jiná. Ta osoba, která hru začínala,
byla někdo jiný, než jsem teď já.
Stal se ze mne daleko větší stratég
a to mi pomohlo dostat se mezi nás tři.
Věřit lidem v téhle hře znamená malér.
Dost rychle z ní vypadnete.
Je to prostě hra a svým způsobem se to podobá životu.
Ale pro mne se to v něčem liší, protože jediný člověk,
kterému tu opravdu stoprocentně věřím, jsem já.
Ale normálně takový nejsem.
Jsem férový, jenže tady hraju o milion.
Když tady někomu věříte, jste hloupý a nehrajete tuhle hru.
Tohle je jedna z posledních pošt.
Jo.
Už ji mockrát nedostaneme.
Koukni se na tohle.
To vypadá jako barva a štětce.
"Po tolika dnech, blíži se z nich ten poslední."
"Správná chvíle, ponořit se do rozjímaní."
"Vyřezej bůžka, kterého daruješ pak zemi."
"Ze šestnácti trosečníků, zůstal si mezi třemi."
-No, panejo. -Budeme vyřezávat.
-Něco malého. -A malovat to.
-Malý totem nebo bůžek. -Ano.
To je super, Colby.
Jo, bude to velká legrace.
Když jsme dostali poštu, stálo tam,
že máme něco vrátit zemi.
A to mne zarazilo.
Koukej, jsou tu korálky a různé tretky.
Musím se nad tím zamyslet.
Nejdřív jsem nevěděl, jak k tomu mám přistoupit
a dneska jsem hodně času strávil přemýšlením o tom,
jak moc jsem od země bral.
Sloužila nám jako přístřeší, sloužila k obstarávání jídla.
Ze začátku jsem to úplně nechápal,
ale když se na chvilku zastavíte, necháte si to projít hlavou,
uvědomíte si, že jste dostali hodně.
Když jsme pracovali na tom bůžkovi,
trvalo to celý den. A člověk měl čas vzpomínat na to,
jak jsme poprvé přebrodili řeku,
jak jsme jedli naši první rybu, na lidi doma.
Byl to léčební proces. Zahřálo to všechny.
Já osobně jsem hrdá na to, že jsem žena
a že jsem tady ve finálové trojce se dvěma muži.
A tak jsem chtěla, aby ten můj bůžek nějak vyjadřoval ženství.
Při práci na totemu, ať už to bylo malování nebo vyřezávání,
jsem uvažoval o tom co pro mně
vlastně všechno těchto posledních čtyřicet dnů znamenalo.
Nejdřív jsem s tím bojoval, přemýšlel,
co bych asi tak měl udělat a pak jsem si řekl, to je moje věc.
Chvíli mi trvalo, než mi došlo, že tady nejsou žádna pravidla,
jako celá tahle hra.
Omezení se nekladou, proste, hraj, jak umíš a uvidíš, co bude.
Šest týdnů.
Šest týdnů mi zní mnohem dýl, než čtyřicet dva dnů.
Přijde mi to mnohem kratší.
Před šesti týdny jsme tady přebrodili řeku.
Naložení jako somáři.
Jo. A ještě jsme se neznali.
Vzpomínám si, jak jsme si v noci povídali.
Byli jsme hrozně nadšení a říkali si:
"Proboha, tolik nás toho ještě čeká."
"Máme před sebou hodně dlouhou cestu."
Byla to jízda.
Byla to dlouhá, dlouhá cesta.
A všechno co tuhle hru provází je jeden obrovský proud emocí
a teď už nám zbývají jenom tři dny.
A všichni, se kterými jsem žila dvacet čtyři hodin denně
po celých dvaačtyřicet dní, budou pryč.
Dneska v noci tady bude jeden z nás spát naposledy.
Pro někoho je to poslední noc.
Je zvláštní, když si řeknu, že tady zítra večer nebudu.
Mně to úplně ničí.
Já chci jet domů za celou svoji rodinou,
ale nechce se mi opustit tohle to místo.
Ano.
Já miluju Austrálii, v buši se mi moc líbí.
Pokud jde o odchod, pro mne je jednou z nejtěžších věcí.
Představa, že bych skončil tuhle hru těsně před jejím koncem.
Až doteďka jsem na to vůbec nepomyslel,
ale někoho tohle zítra večer čeká.
Není to tak, že to člověk skončí dobrovolně.
To mám na mysli.
Je to sice realita, ale sakra vezmu to jako chlap.
Nebudu rád, ale vezmu to jako chlap.
Jo.
Tak to já ne. Já se asi rozbrečím, stihne mně velký záchvat pláče.
Bude divný sedět na kmenové radě,
když tam budou jenom tři místa.
Ach, bože. Je jenom jeden hlas.
Je jenom jeden, je to imunita.
Půjdeš, strčíš jméno do urny a vrátíš se.
No, to taky nebude moc zábavné.
Tahle poslední soutěž o imunitu.
Přesně tak.
Jeden z nás a konec.
Blíži se soutěž o imunitu.
Bude to ta nejdůležitější imunita, o kterou jsme hráli.
Vítěz v podstatě půjde hlasovat a rozhodně to.
V téhle fázi hry jsme zranitelní všichni,
protože už nehlasuje nějaký blok.
Jde o to, s kým chcete do finále,
na koho se tam porota má vedle vás dívat,
před kým vám dá přednost a dá vám peníze.
O to teď jde.
Těžký.
Poslední ráno.
Víte, všechno nám teď připadá poslední.
Všichni si uvědomujeme, že to je jenom hra,
ale stejně je to moc smutné.
Nejde jen o to, že se hra blíží ke konci,
ale, že se hra blíží ke konci
a my tři se jednou provždy rozejdeme.
Ten poslední den na mně působí,
no tak trochu smíšeně.
Jeden z nás večer odejde,
jeden z nás viděl naposledy západ slunce,
dneska ráno naposledy jeho východ.
Jeden z nás naposledy jedl s ostatními.
Takže ten pocit je dost zvláštní,
smíšený a je taky dost smutný.
Chci vám říct, že jsem je pro vás dělal s velkou láskou a dojetím.
Není to obyčejná snídaně.
A já ti chci říct, že je taky jím s velkou láskou a dojetím.
Ze šéfkuchařova srdce, do vašich žaludků.
Děkuju.
Tohle je dobrý.
Nechci myslet na to, že odejdu.
Je to velmi reálná možnost.
Celá tahle zkušenost je pro mne každým dnem něčím jedinečná,
ale jsou věci, kterými se nechci zaobírat.
Tak kdo?
Tina?
"Je teď nejvyšší čas zabalit krosnu svou."
"Směr, ukáže vám hřeben nad řekou."
"Minete pochodně druhů, napospas vydaných
a na konci poutě vykonáte oběť darů svých."
No víte, v poště jsme měli pokyny,
kam se máme vydat s totemy.
Budeme prý procházet kolem pochodní všech soutěžících,
který odešli před námi a na konci obětujeme svůj dar.
Občas člověk zahlédne konec, zahlédne následky
a zahlédne význam toho, že se dostal takhle daleko.
A já už cítím, že to začíná být častější,
cítím to na prsou, cítím takovou nějakou úzkost
a takový zvláštní, teplý pocit a myslím, že to nebude snadné.
Myslím, myslím, že to bude nejspíš tím blízkým loučením.
Nevím proč je to loučení tak těžké.
Panebože, vždyť jsme si tady užili svoje.
Nevím proč je to tak těžké, ale opravdu je to tak.
Myslím, že my tři k sobě máme silná citová pouta,
a když řeknu mít rád, tak je to něco co právě teď cítím, víte,
nemám ty dva rád jako svoji rodinu.
To ještě ne, tak dlouho je neznám,
ale přesto spolu sdílíme vazbu, která by se dala nazvat náklonnost.
Člověk musí mít ty lidi rád,
aby s nimi vydržel celých dvaačtyřicet dnů.
Myslím, že je to dost případné pro tuhle naši situaci,
když máme projít kolem těch, co odešli před námi.
Dneska jeden z nás odejde, zbudou dva.
Takže se na to vlastně těším.
Bude to takový způsob rozloučení.
Vítejte.
Z našeho povídání za těch čtyřicet jedna dnů už vím,
že pro vás tři tohle byla velká životní zkušenost.
Tento vývoj pramení i ze zkoumání minulosti.
To byl účel pochodu, který jste podnikli.
Příležitost vzpomenout na bývalé druhy, na to jak hráli,
co jste se od nich naučili.
Teď vám dám šanci zamyslet se nad vaším pobytem tady v buši,
nad vaší hrou, úspěchy i nezdary
a nad tím co si z téhle zkušenosti odnesete domů.
Tohle je poslední vodopád před kmenovou radou.
Vhodné místo k přemýšlení o době, kterou jste tu přežili.
Takže si teď vezměte své bůžky, které jste poslední dva dny vyráběli.
Najděte si tiché místo a zamyslete se nad svým pobytem tady v buši.
Až budete hotovi, vrátíte se sem
a obětujete bůžky tak, že je hodíte do řeky.
To je vaše příležitost vrátit něco zemi, která vám toho už tolik dala.
Až skončíte, vydáte se na pochod na kmenovou radu
a poslední soutěž o imunitu.
Budu na vás čekat.
Užijte si to.
Doba, kterou jsem tu přežil, byl očistný proces.
Je mi čtyřicet let, mám dvě děti
a taky jsem už zažil, jako každý čtyřicátník úspěchy
a prohry, radosti i smutky.
V posledních dnech jsem si uvědomil,
že tu nejde jen o peníze, ani by nemělo.
Člověk by měl odtud odejít s něčím mnohem,
mnohem cennějším než jsou peníze. Je to tak.
Myslím, že ty peníze nemám šanci vyhrát.
Jsem sice velice blízko, ale myslím, že ve finále nakonec nebudu.
Ale je to úplně v pohodě, jsem obohacení vším,
co jsem získal v tomhle procesu a v téhle zkušenosti.
Mám skvělý pocit. Jsem velmi spokojený.
Těch uplynulých čtyřicet dva dní jsem sdílela s lidmi,
kteří mají skutečně velice blízké vztahy se svými rodinami,
a cítila jsem se dost provinile,
že se snažím v životě být silný jedinec,
který vlastně nikoho nepotřebuje a je také velmi nezávislý.
A v buši mi poprvé v životě došlo
jakou hodnotu pro mně vlastně moje vlastní rodina má
a jak jeden druhého potřebujeme.
A hned jak se vrátím domů,
tak si svou rodinu poprvé v životě skutečně užiju.
Co nám těch dvaačtyřicet dnů tady přineslo?
Už vím, že to co bereme doma za samozřejmost
a všechny ty všední věci v našem pohodlném světě vůbec nedoceňujeme,
protože jsme si na ně zvykli.
Byly jsme tu čtyřicet dva dnů, teď si těch věcí budeme vážit.
Teď si budeme vážit svých blízkých
a těch věcí, které nám říkají, toho jak vyslovují naše jméno
a všech těch prima věcí, na které se nemůžeme dočkat.
A v tom je i význam těchto bůžků,
že si vážíme toho, že jsme tu byli a nezapomeneme na to.
Vítejte.
Posaďte se.
Vezměte si bloky.
Teď přizveme porotu.
Začnu tím, že Colbyho požádám o náhrdelník imunity.
Vítám vás na kmenové radě za trošku jiných okolností.
Dnešní den pro vás byl iniciačním obřadem,
příležitostí vzpomenout na bývalé druhy.
Poslední soutěž o imunitu otestuje, jak dobře znáte ty,
s nimiž jste strávili jedenačtyřicet dní.
Řeknu vám pravidla.
Budu vám klást otázky, týkající se lidí, které jste vyloučili z kmene.
Šest z nich sedí přímo proti vám.
Otázek je dvanáct
a ten kdo bude mít nejvíc všech správných odpovědí, získává imunitu.
Zaručuje si pro sebe místo ve finálové dvojici
a má i právo vybrat člověka, který bude sedět vedle něj.
Své odpovědi budete psát na blok velkými písmeny,
podržíte si ho na prsou, dokud vám neřeknu aby jste ho obrátili.
Otázka č. 1: Který z bývalých soutěžících vám řekl,
abyste "působili svým kouzlem"?
Dobrá, obraťte je.
Všichni říkají: Alicia a mají pravdu.
Byla to Alicia.
Otázka č. 2: Ze kterého města pochází Rodger?
Všichni obraťte.
Critteden, Crittenden.
Criton. Dobře, byl si blízko.
Všichni správně.
Jakže se to píše?
Otázka č. 3:
Kdo byl podle přihlášek do soutěže
jediný magistr ve sloučeném kmeni jménem Barramundi?
Všichni obraťte.
Nick, Nick a Jeff.
Všichni špatně, je to Rodger.
Má titul magistr v pracovní výuce.
Ale to nám nikdy neřekl.
Nikdo nezískává bod.
Otázka č. 4:
Kdo přežil celých dvanáct let v Německu?
Obraťte.
Jerri, Jerri, Jerri.
Všichni správně.
Všichni po třech bodech.
Otázka č. 5 z fotografií: Kdo je tahle osoba?
Dobře, hotovo? Obraťte.
Kenny, bratr Elisabeth a Johnny.
Kenny je bratr Elisabeth.
Colby a Tina mají pravdu.
Colby a Tina mají čtyři body, Keith má tři.
Otázka č. 6:
Kteří dva soutěžící mají tetování s čínskou symbolikou?
Obraťte.
Keith říká, Alicia a Amber.
Tina říká, Alicia a Nick.
Colby, Jeff a Kimmi.
Všichni špatně, je to Alicia a Jeff Varner.
Otázka č. 7:
Jeff a Alicia nosí také šperk na stejné části těla.
Jaký a kde ho nosí?
Dobrá, všichni obraťte.
Colby, prsten na palci.
Tina, prsten na noze. Keith říká, řetízek na noze.
Colby má pravdu, oba nosí prsten na palci.
Colby se ujímá vedení s pěti body, Tina má čtyři, Keith má stále tři.
Zbývá pět otázek.
Otázka č. 8: Čí jsou to šortky?
Všichni obraťte.
Jeff, Nick a Kel.
Správně je Nick.
Tina má pět bodů, stejně jako Colby.
Keith má stále tři.
Zbývají čtyři otázky.
Jak se jmenuje Elisabethin přítel?
Všichni obraťte.
Tim, Tim, Tim. Všichni správně.
Zbývají tři otázky.
Colby a Tina mají stejně, Keith o dva míň.
Otázka č. 10, doplňovací otázka:
Kterou školu oba navštěvují?
Všichni obraťte.
Colby, Bostonská akademie.
Tina, Bostonská akademie.
Keith, Bostonská univerzita.
Univerzita není správně, má být akademie.
Colby a Tina mají bod.
Colby máš jich sedm, Tina taky sedm. Keith máš jen čtyři.
Zbývají jen dvě otázky, nemusíš už tedy dál odpovídat.
Colby, Tina jste jen vy dva.
Otázka č. 11:
Kdo napsal do své přihlášky,
že bych chtěl ztroskotat, buď s prezidentem Clintonem,
nebo s papežem, protože ty budou pravděpodobně zachráněni?
Oba obraťte. Jeff a Alicia.
Není to správně.
Nick je správně. A je to. Poslední otázka.
Colby, ty máš sedm bodů. Tina, ty máš taky sedm.
Jsme na konci.
Když jeden z vás odpoví správně, má imunitu. Postupuje do finále.
Kdo uvedl v přihlášce do této soutěže, že jeho největším úspěchem bylo,
překulovat celých pět semestrů na dekanovém seznamu?
Jde o imunitu. Otočte odpovědi.
Tina, říká Nick. Colby, říká Amber.
Správně je...
Amber.
Jo!
Colby pokračuje v sérii.
Právě si vyhrál imunitu.
Takže, je čas pro poslední hlasování.
Keith a Tina nemůžou hlasovat.
Tina by musela napsat Keitha, Keith by musel napsat Tinu.
Jejich hlasy by se vynulovali.
Colby, si jediný kdo půjde hlasovat,
tvůj hlas vyloučí někoho z kmene a co je důležitější, rozhodne,
kdo s tebou bude ve finálové dvojici.
Jdi hlasovat a napiš to důležité jméno.
Vlož ho do urny a přines mi ji zpátky sem.
Hlasuj, Colby.
Po oznámení hlasu je rozhodnutí konečné.
Vyloučená osoba musí ihned opustit místo kmenové rady.
Bude to někdo, kdo tu vydržel jedenačtyřicet dní.
Přečtu výsledek hlasování.
Čtrnáctou osobou vyloučenou z kmene je...
Keith.
Bylo mi velkou ctí.
Mám tě ráda.
Jsi dobrý.
Keith, kmen promluvil.
Byl to náročný den.
Dnešní noc bude poslední, kterou strávíte pod těmito hvězdami.
Zítřek je nejdůležitější.
Poslední kmenová rada, poslední hlasování,
které určí, kdo z vás odsud odejde s milionem dolarů
a titulem: Trosečník z Australského buše.
Pokuste se na to dobře vyspat. Můžete se vrátit.
Byla to nesmírná pocta hrát hru s takovými soupeři.
Čas, který sem strávil v buši,
mi umožnil vidět život zorným úhlem minulosti,
přítomnosti i budoucnosti.
Byla to skvělá příležitost,
ale díky ní jsem se o sobě hodně dozvěděl.
Po opuštění každé kmenové rady se obvykle střída široká škála emocí.
Třeba se "Vzteklým psem",
když jsme jí vyloučili, byl v táboře Ogakorů smutný den.
A i jindy jsme se vraceli do tábora s nepříjemným pocitem.
Měli jsme moc rádi Elisabeth
a její nepřítomnost na nás působila velice nepříjemně.
A někdy jsme se zase vrátili a cítili jsme se o hodně šťastnější.
Páni, Tina. Tohle je naši poslední noc.
Můžeme klidně vypálit všechny svíčky.
Já vím. Už se nemusíme dál starat, co nám jak dlouho vydrží.
Když jsme včera přišli do tábora, jenom já s Colbym musím přiznat,
že to byla neskutečná radost.
Můžeme spálit věci z našeho přístřeší.
Vážně ten provázek nepotřebujeme? Není k ničemu?
Ne.
Hoří dobře.
Spál to, Colby.
Dosáhla jsem něčeho, co jsem si strašně moc přála
a to dostat se mezi poslední dva.
Pořád to nějak nemůžu pochopit.
-Bude to ještě pár dní trvat než... -To je pravda.
Než to člověku vůbec dojde.
Po návratu z kmenové rady jsem měl ten nejlepší pocit za čtyřicet dva dnů.
Byl to vítězný pocit.
Začínalo nás šestnáct a my jsme ti dva, kteří je porazili.
Co ještě spálíme?
Co ještě? Tohle?
Chudák Keith. Tohle to byla jeho oblíbená činnost.
Při poslední soutěži, jsem byla nervózni troska.
Kdyby vyhrál Keith,
nejsem si jistá, jestli by k sobě vybral mně. Nejspíš ne.
To je pořádný oheň. Koukej.
Myslím, že kdyby na to přišlo,
nechal by spíš ve hře Tinu a mně by se zbavil.
Takže imunitu nesměl dostat Keith.
To byl včera můj jediný cíl.
Neumíš prohrávat.
Došlo mi to.
Nerada prohráváš.
Děsně to nesnáším.
Kdys naposledy něco vyhrála?
Naposledy jsem vyhrála tu soutěž o odměnu.
Keith byl pro Tinu a pro mne způsob jak se sem dostat.
A věřte mi, všemožně jsme se snažili přijít na to,
jak vyloučit Keitha místo Rodgera.
Ale někdy sebou musíte brát lidi, kteří třeba ani vůbec nechcete.
Myslím, že Keith by se sám o sobě tak daleko nedostal.
Tak trochu jsme ho táhli se sebou.
Potřebovali jsme třetího spojence, abychom měli vždycky většinový hlas.
A z toho důvodu jsme si taky drželi Keitha.
-Dostal nás kam jsme chtěli. -Jo.
A nevyhrál milion dolarů.
To je na tom to nejlepší.
Ať se stane cokoliv, Keith Famie nevyhrál milion.
Myslím, že Keith si nezasluhoval právo být jedním
z finálové dvojice v téhle hře.
Myslím, že nehrál nijak výrazně nebo dobře, aby si to zasloužil.
Vždycky jsem pracovala jenom za minimální mzdu svým místem letušky.
A tak jsem vlastně nikdy neměla pocit, že to doma finančně táhnu.
Ať těch peněz bude, kolik chce,
vložím je hned všechny do rodinného rozpočtu.
Budu z toho mít vážně velkou radost.
Zasloužíš si je. Vydělala si si je.
Dobrou, příteli.
Dobré jitro.
Je to báječný den a už se může jenom zlepšovat.
S každou hodinou, která mine, víme, že jsme zas o krok blíž k večeru.
To je ohromné. Úkol splněn.
Udělali jsme úplně všechno, co jsme mohli.
Cítila jsem radost, cítila jsem klid,
cítila jsem i blízkost kolem sebe poprvé.
Chci to dneska vstřebávat krásně pohledy,
které si sebou odvezu domů.
Tady přehlédneme všechno.
Tohle je vhodné místo pro mne a pro Tinu.
Je to ten nejvyšší vrchol, který máme z našeho tábora nadohled.
Chtěli jsme vylézt co nejvýš a zažít ten pocit,
že nám teď leží celý svět u nohou.
Jsou tam všude.
Jeden, dva, tři, čtyři, pět, šest, sedm.
-Tady jsou. -Osm, devět, deset.
Ti jsou ale rychlý, co?
A potom hle se mi bude stýskat.
Dívám se na Colbyho,
přišel kvůli jediné věci. Vyhrát milion.
Nepřišel kvůli přátelství, nepřišel z žádného jiného důvodu.
A jeho činy to dokazují.
Mluví o tom, chová se tak, je zcela otevřený.
V takovéhle hře musíte často měnit tvář.
Někdy hrajete klaďasa a občas musíte zahrát padoucha
a je to jediný způsob jak můžete uspět.
Někdy musíte být padouch, musíte být trochu sobecký,
ale doufám, že nakonec jsem byl víc času klaďas, než ten padouch.
Tina hrála líp než kdokoliv jiný.
Neztratila se mezi ostatními, ale ani nikomu nelezla na nervy.
Celou dobu držela pevný klus.
Myslím, že věděla, kam chce a jak se tam dostane
a to mnohem dřív než já.
Teď jsem si uvědomil, že si nejvíc cením těch drobných projevů života.
To je všechno.
To je hodně, Colby.
To si tam nahoře dost přemýšlel.
Jo.
Co uděláme s vlajkou?
Neměl by ji dostat vítěz?
Jo, tak jo.
Nebo chceš losovat?
Ať ji má vítěz.
Dobře.
Myslím, že je důležité, že jsme s Colbym ten náš tábor zbourali.
Je to jakási poklona.
Tahle kůra se hodně osvědčila, viď Colby?
Jo, hodně.
Přístřešek byl dost účinný.
Stavěli jsme ho a neměli jsme jídlo.
Byli jsme velmi, velmi zeslábnutí.
Den, když jsme přístřešek budovali, byl hodně, hodně těžký.
A když ho teď rozebíráme, jako bychom tím říkali:
"Mělo to cenu. Podívejte se. Jsem jedním ze dvou. Mělo to cenu."
Ten den když vznikla tahle stavba, vypadala Tina nejhůř.
Byl to její nejhorší stav za těch čtyřicet dva dní.
Nebyla jsem na dne jenom fyzicky, byla jsem dost na dne i psychicky.
Byla si úplně hotová.
Totiž, říkala jsem si, kolik dní to ještě musím vydržet.
Bála jsem se, že už se to nezlepší.
Měla si krizi.
Vyhrát tuhle hru, pro mne znamená hodně.
A je to pro mne důležité, kvůli tomu stupni obtížnosti.
Dostat se až sem bylo moc náročné
a já jsem se hodně vydal, fyzicky, emocionálně i psychicky.
Proto je tá výhra tak důležitá.
Investoval jsem do ní hodně sil.
Zredukovalo se to na tohle.
Přijela jsem sem na čtyřicet dva dnů hladovět, žít v takovém prostředí,
v jakém jsem celou dobu žila, jenom proto, abych se obětovala
a darovala například takové Elisabeth milion dolarů?
Nebo, nebo jsem přijela, abych hrála a zasloužila si ten milion já?
Způsob, jakým jsem hrál já, byl sobecký.
Nic méně do finále jsem si vybral Tinu, což není sobecký krok.
Kdybych byl stoprocentně sobecký, tak bych si vybral Keitha.
Jsem si dost jistý, že s Keithem bych zvítězil.
S Tinou mám šanci tak padesát na padesát.
Půjdeme tady naposled.
Jo.
Můžem?
Asi jo.
Pojď sem.
Bylo to fajn.
Neuvěřitelní.
Děkuju.
Tak do toho.
Jdeme pryč.
Neohlížej se.
No, dneska je čtyřicátý druhý den.
Večer se sejde porota a rozhodne o vítězi.
A ať je to kdokoliv, určitě mu půjdu potřást rukou
a taky mu, taky mu poblahopřát,
protože tahle hra není zrovna nějak moc snadná.
Jo, chtěl bych, aby ten kdo zvítězí,
hrál tím nejmorálnějším a nejetičtějším
způsobem, jaký je tady v buši vůbec možný.
A abych vám řekl pravdu, tak ještě nejsem rozhodnutý,
komu dám hlas.
Člověk ví, že ten večer přijde a všechno k tomu spěje.
Mám připravených několik otázek
a nemůžu se vůbec dočkat, až na ně uslyším odpovědi.
Kdo z těch dvou je pohotoví, soustředění,
má jasnou hlavu potom všem, čím prošli.
Už se nemůžu dočkat, až zjistím kdo to je.
Mně se ten pocit vůbec nelíbí.
To, že teď mám možnost někomu darovat milion dolarů.
Já ten pocit nesnesu.
Já chci ten milion dolarů.
Nakonec to bude mezi nimi dvěma těžká volba.
Všechno o co se usilovali, přijde už dneska večer.
To je velká událost.
Mají hodně o čem přemýšlet, až půjdou na poslední kmenovou radu.
Takže Colby. Je zřejmé,
že je to velmi silný, soutěživý, atletický jedinec,
který umí vycházet s lidmi.
Má velikou šanci.
Když vezmu Tinu, dozvím se, že jednotlivec nemusí být tak silný,
aby to dotáhl daleko.
Tina nezískala žádnou imunitu.
Vyhrála jen jednu odměnu, ale nevzdala to.
Takže, je to jeden co nevyhrál nic a jeden co vyhrál skoro všechno.
Společným menovatelem je věřit sám sobě,
brát věci tak jak jsou a nevzdávat to.
Nejpodivnější na téhle hře je,
že se snažíte budovat přátelství
a vazby a zároveň hrát a být úspěšní.
Hrozně těžko poznáte, kdo je upřímní.
Colby je mnohem inteligentnější, než jsem si myslel.
Rozhodně při téhle hře přemýšlel víc, než bych čekal.
Tina se mi jevila jako nevinná osoba,
která se jenom tak veze,
jenomže teď se mi určitě jeví víc jako vůdčí typ.
Myslím, že od prvního dně věděla,
co je potřeba dělat a dělala to dobře.
Mám zase konečně v rukách moc a to se mi líbí.
Takže jsem připravená jít hlasovat.
Tyhle dva lidi, kteří se ucházejí o milion dolarů,
jsou ti, kteří mně třikrát za hru v různých případech podrazili.
Chci je přinutit,
aby si porovnali, co se z nich vlastně stalo v téhle hře,
s tím co tvrdili, že jsou ve svých pravých životech.
Myslela jsem, že Colbyho povede soutěživá povaha k tomu,
aby se na poslední radě zbavil Tiny a stál proti Keithovi.
Měl by tam asi mnohem větší šanci.
Jestli myslím, že vyhraje ten nejlepší?
Myslím, že ta možnost tu vždycky je.
Vyhraje ten nejlepší?
To mají teď velkou lidi, kteří myslí,
že oni jsou nejlepší, takže je to složitý.
Přivedu porotu na poslední kmenovou radu.
Dvaačtyřicet dnů se proměnilo v tohle.
Naši poslední kmenová rada.
Vydrželi jste povodně, velké lesní požáry,
strašná horka, velmi studené noci a krutý hlad.
Ale sedíte tady jako finálová dvojice, protože jste ovládli lidské vztahy.
Nemohli jste se sem dostat jinak.
Ale ti, které jste vyloučili, porotci teď ovládají váš osud
a jestli způsob, kterým byli vyloučeni,
byl drsný, bude to pro ně snadné a rychlé.
Co nás dnes čeká? Bude se naposledy hlasovat.
Než k tomu dojde, vyměníte si názory.
Nejdříve vy dva ve své úvodní poznámce, vysvětlíte porotě,
proč si vy zasloužíte milion dolarů.
Porotci vám pak jeden po druhém položí otázku.
Až skončí, přijde závěrečná poznámka a pak hned hlasování.
Nejprve se zeptám porotců.
Sdělil snad někdo z vás někomu jinému z poroty,
jak dnes večer bude hlasovat?
-Ne. -Určitě ne.
Dobrá, Tina, ujmi se slova.
Strategie, byla během hry důležitá.
Strategie téhle hry je přelstít, překonat a přežít.
Nebudu tu sedět a říkat vám, proč byste mi měli dát hlas.
Řeknu vám ale, že doufám v jednu věc,
že nebudete hlasovat jenom na základě svých uražených citů a ješitnosti.
To by bylo nesportovní.
A tak se nechová ten, kdo se cítí být opravdovým trosečníkem.
Dokazuje to jen uraženou ješitnost.
Takže teď už je to jenom na vás.
Byla to radost a potěšení.
Vím, že až se vrátím domů, čeká na mne manžel,
který mně hýčká jako princeznu a kterého miluju a dvě děti,
jejíž jsem šťastná máma.
A to je pro mne cennější, než milion dolarů.
A přála bych to i vám.
Colby, máš slovo.
Mám tady teď říkat, proč si zasloužíme ten milion.
Proč ho mám mít já a ne Tina.
Já ani nevím, jestli to je pravda.
Můžete umět od všeho trochu, ale v ničem nemusíte být nutně mistr.
A tohle je stará pravda.
Nemusel jsem být nutně v něčem nejlepší a myslím,
že sem Tinu nepředčil v taktice ani v jiných složkách hry.
Ale mám pocit, že jsem si vedl dobře a proto jsem tady.
Poroto, máte chvilku na rozmyšlenou.
Každý bude mít možnost, položit Tine a Colbymu otázku,
která pomůže rozhodnout, kdo bude poslední Trosečník.
Dobrá, předávám slovo porotě.
Porota, ptejte se Colbyho a Tiny, na cokoliv chcete.
Rodgere, ty začni.
Tak, Tino, Colby je to pro vás významný večer.
Byli chvíle, když jste vždycky nemluvili pravdu, když jste museli zalhat.
To patří k taktice téhle hry.
Byl bych rád kdyby jste mi oba uvedli pár případů,
když jste neříkali pravdu?
A pak jestli máte pocit, že jste si ve hře počínali,
co možná nejetičtěji?
Páni.
Tino, ty začni.
Dobře.
Myslím, že jsem vám neříkala pravdu.
Tedy já osobně, když za mnou někdo přišel a vyzvídal ne mne.
Jako třeba Amber,
protože Amber za námi obvykle chodila před každou radou
a ptala se: "Tak co, koho vyloučíme?"
A v tu chvíli byla na řadě sama Amber.
My jsme jí to neřekli.
Neřekla jsem: "Fajn Amber, dnes večer vyloučíme tebe."
Takže to byl okamžik, kdy jsem neříkala pravdu.
Pokud jde o etiku v téhle hře,
nemůžete zvítězit, když si řeknete:
"Jo, tak to je milý člověk, toho nechci vyloučit."
Myslím, že musíte myslet víc strategicky,
ale nemám pocit, že by to bylo nějaké neetické.
To ne. A tak, podle mého mínění jsem tedy hrála eticky.
Colby?
Nečestnost.
Napadá mně nejspíš jeden moment, kdy jsem slíbil Jerri,
že když budeme mít po spojení kmenů převahu při hlasování,
že ona, Amber a já budeme spojenci a půjdeme dál, což se nestalo.
A to bylo nečestné, protože jsem jí to řekl.
A pokud jde o etiku,
jestli jsem tím, že jsem byl nečestný, byl i míň etický.
Tak jsem tu zřejmě byl s etikou dost na štíru.
Amber.
Tak, jsme tady.
Má otázka je, které tři věci vás dostali,
až jsem a kdybyste vyhráli milion dolarů,
které tři věci byste s nimi udělali?
Colby, začni ty.
První věc byla, že jsem si nikdy ani na okamžik nepřipustil,
že bych tuhle hru skončil.
Chci říct, že jsem na ni pořád myslel.
Taktizoval jsem od prvního až do posledního dně.
Druhá věc, voda, jediný způsob jak se vyhnut křečím z hladu,
byl ošidit svůj žaludek a dát mu zdání plnosti,
tím, že jsem ho naplnil vodou.
A třetí, nezapomenout si to užívat.
Člověk by se tady zbláznil, kdyby si tu a tam neuvědomil,
kde je a jaké má štěstí, že tady je.
Tři věci, na které bych ho použil.
Rád bych si koupil Harley Davidson, hrozně po něm toužím.
Za druhé, můj otec opravil historickou budovu,
kterou bude muset s finančních důvodů předat
a já bych rád tu budovu koupil, aniž by o tom věděl
a pak bych mu ji vrátil
a taky bych se finančně postaral o svoji matku.
Tyhle tři věci.
Tina?
Tři věci, které mi pomohli, byli taktika,
asi Colby, měl v tom velkou roli.
Včera večer mně mohl vyloučit, ale neudělal to.
Takže Colby mně jsem taky dostal.
A třetí je srdce / bůh.
A tři věci, které bych udělala s penězi.
No nejdřív bych asi splatila svůj dům, pak dům své kamarádky
a Elisabeth mi vnukla úžasnou myšlenku na založení fondu.
Dát ty peníze do fondu a úrok, který to vynese,
věnovat jednou ročně potřebné rodině.
To byl jeden z myslím nejlepších nápadů,
jaký jsem kdy slyšela.
Díky.
Elisabeth.
Kdo si to zaslouží, se řešilo už na mnoha kmenových radách.
Kdybyste teď měli tu moc pět ze členů poroty
postavit před tuhle milionovou výhru,
které dva porotce a nemusíte vysvětlovat proč,
byste z toho vyloučili?
Tina, začni ty.
Jerri a Rodgera.
Colby?
Jerri...
a Keith.
Keith.
Zdravím vás.
Hrál jsem s vámi jedenačtyřicet dnů.
Znám tu hru a vím taky jak je taktická a dochází i k manipulaci.
Uveďte mi oba případ, když jste použili manipulaci,
abyste se dostali až tam, kde teď jste?
Colby.
Když jsem se dohodl tajně s Tinou na vyloučení Mitchella.
Porušil jsem dohodu a zmanipuloval situaci,
tak aby se tým před spojením posílil
a mně to dostalo dál ve hře.
Tina.
Řekla bych to samé.
Věděla jsem naprosto jistě, že kdybychom se s Colbym
rozhodli vyloučit tebe a nechali si Mitchella,
tým by to hodně oslabilo.
Můžeme tomu říkat manipulace, já to nazývám taktikou.
Alicia.
Ráda vás zase vidím a oběma vám blahopřeju k výbornému výkonu.
Stala se spousta věcí, určitě je hodně těch,
na které byste rádi zapomněli, i těch na které nikdy nezapomenete.
A proto mám taky teď pro vás tuhle dvojotázku.
Chtěla bych vědět, na co konkrétně jste oba dva nejpyšnější
a na druhou stranu, na co jste oba dva nejmíň pyšní?
Tina.
Nejpyšnější jsem asi na roli, kterou jsem v téhle hře sehrála.
Některé věci, které jsem udělala,
jako členka kmene mi připadali maximálně příjicí.
Třeba, když jsem Keithovi přenechala imunitu,
jak jsme stáli na těch sloupech.
Můj nejhorší moment, nejspíš asi každou kmenovou radu,
když jsem musela někoho vyloučit.
Nikdy mi to nebylo nějak příjemné.
Nejmíň pyšný jsem nejspíš na dnešek,
kdy jsem si poprvé uvědomil,
jak málo úcty jsem projevoval téhle skvělé zemi.
Příliš jsem se soustředil na hru.
Teprve dneska jsem si uvědomil,
jak málo už kroužím a na to jsem nebyl příliš pyšný.
A nejpyšnější na sebe jsem byl těch pár sekund,
když jsem vyhrál soutěž o náhrdelník imunity s tím plněním věder vodou,
protože na začátku té soutěže jsem byl úplně poslední a vím,
jak sem si říkal, jestli hrábneš, jestli pořádně hrábneš,
můžeš to dokázat a v ten moment jsem byl hodně pyšný.
Díky.
Nick.
Nejdřív vám chci říct,
že jste hráli opravdu skvěle a chovám k vám velkou úctu.
Po té, co jste mně vyhodili, se na kmenové radě hodně mluvilo.
Mluvilo se o lidech, co si to zaslouží víc,
což mně dost zajímá, protože kdyby nebylo té nešťastné nehody,
tak by tu asi neseděl ani jeden z vás.
Takže má otázka je, kdyby se to Mikeovi nestalo,
kdo by teď seděl na vašem místě a proč?
Colby.
Bude to znít hodně jako výmysl, ale jedním z těch dvou bys byl ty.
Nevím co se dělo před spojením kmenů,
ale vím, že si měl rozehranou nějakou hru
a chtěl si vydržet až do konce.
A Mike vás, jak jsem viděl,
zachraňoval jako kmen skoro při každé soutěži.
Neznám ho, ale řekl bych, že měl velkou šanci na finále.
Už se to nikdy nedozvíme,
ale kdybychom jsme se spojovali jinak a vy měli převahu,
byli byste tu asi vy dva.
Tina.
Protože jsem neměla možnost poznat vás líp a pochopit,
co se u vás odehrávalo, nemůžu vlastně odpovědět.
Ale podle toho jak Mikea všichni popisujete
a podle některých jeho skutků bych nejspíš ani já nepochybovala,
že by bol jedním ze dvou finalistů.
Jerri.
V průběhu celé téhle hry jste museli dávat a porušovat sliby.
Museli jste manipulovat.
Chci, abyste teď ulevili svému svědomí.
Abyste promluvili o některých momentech hry,
kdy jste třeba vnímali pocit viny,
výčitky nebo lítost za to co jste provedli někomu jinému?
Tina.
Myslím, že asi tou hlavní věcí kdy jsem se cítila nejhůř,
bylo, když jsme ještě žili v táboře kmene Ogakorů
a Kel byl obviněn, že jí sušené hovězí maso
a někdo řekl: "Co je ve věci?"
A já stála vedle jeho batohu a otevřela jsem ho,
jestli v něm nenajdu obaly od sušeného hovězího.
Potom jsem si říkala, kéž bych tam nebyla stála
a kéž bych to nebyla udělala.
A kvůli téhle věci se cítím nejhůře.
Colby.
Myslím, že slovo vina bych použil pro pár případů.
Cítím se provinilý, kvůli Rodgerovi a Elisabeth.
Škoda, že jsme to nemohli hrát takticky nějak jinak.
A Alicia. Původní lidi byli důvod k vyloučení,
ale ona byla vyloučená jako první z vás čistě na základě toho,
že byla fyzickou hrozbou
a to je myslím pěkně povrchní a cítím se provinile.
Ale ničeho nelituju.
Kvůli spoustě věcí se cítím provinile, ale ničeho nelituju.
Máte ještě jednu možnost je naposledy oslovit.
Colby, máš slovo.
Není to z nedostatku úcty k někomu, ale všechno jsem řekl.
Tina, máš slovo.
Když hrajete lurč a hrála jsem ho se všemi opravdu nesčetně krát,
tak si přitom taky neřeknete: "Jo, nechám tu figurku odkrytou."
Víte, že si ji musíte chránit.
To je taktika.
A v téhle hře je to stejné.
Na vylučování kohokoliv z vás nebylo nikdy nič osobního.
Byla to taktika, ale nic víc.
Dobrá, položili jste otázky, shromáždili jste informace.
Teď je to ve vašich rukou.
Teď máte chvilku na zvážení, zda to bude Colby nebo Tina.
Kdo odejde z buše o milion dolarů bohatší.
Je čas posledního hlasování.
Běžně dáváte na kmenové radě hlas proti někomu,
vylučujete někoho z kmene.
Dnes to bude obráceně.
Budete hlasovat pro někoho,
napíšete jméno člověku, o kterém se domníváte,
že si zaslouží milion dolarů.
Rodgere, ty začneš.
Bylo to hodně, hodně těžké rozhodování, vážně.
Mám je rád oba a myslím si, že oba dva hráli nesmírně dobře.
Nicméně si myslím, že Colby hrál o něco usilovněji,
myslím si, že se projevil jako poslední Trosečník v téhle hře.
Řeknu jenom, že kdyby se hrálo skutečně o život byl by Colby ten,
ke komu bych asi nejvíc tíhla,
ale tohle je trochu jiná hra a já si myslím,
že Tina si to zaslouží víc, protože ona tuhle hru opravdu hrála.
Nedostalo ji sem vítězství v sedmi nebo osmi soutěžích.
Dostala ji sem taktika a rozum v hrsti.
Je to chytrá žena a zaslouží si to.
Tina, máš za sebou čtyřicet dva dní a nedostala si žádný hlas,
ale ode mne ten první hlas nedostaneš.
Dostane ho dnes Colby.
Colby byl ke mně poctivější a hrál i líp.
Takže, Colby, vyhraj to.
Gratuluju, kamaráde.
Od samého začátku hry mi bylo jasné,
že Tina je tím snovatelem všech taktik, které tady proběhly,
a její největší výkon byl přimět Colbyho,
aby jí dal přednost před Keithem při postupu do finále.
Takže, já si nemůžu pomoct, ale mám pro to jen velké uznání.
Dojdu pro hlasy.
Uvnitř této nádoby je sedm hlasů.
Vyvrcholení čtyřiceti dvou dnů v buši.
Pro jednoho z vás hlasy v této nádobě představují výhru statisíc dolarů.
Ale pro toho druhého hlasy tady uvnitř představují výhru milionu dolarů
a titul Trosečník z Australského buše.
Vím, že jste dlouho čekali na tuhle chvilku
a budete čekat ještě déle.
Hlasy budou zapečetěny
a vybereme je v přímém přenosu po návratů do Spojených Států.
Nashledanou tam. To je vše.
Tak, tohle je dost super, ne?
Jsme v úplně jiném světe,
než který jsme opustili už tak dávno v Australském buši.
Z nádherné, ale velmi drsné krajiny se spoustou zvířat
a skutečně panenským rázem, kde jste strávili čtyřicet dva dní.
Jste teď v tomto neskutečném, ale přesto autentickém světe,
kde se odehraje dramatické završení jedné skutečně velké hry.
Čekali jste dlouho.
Slibuji, že za pár okamžiků sečteme hlasy, ale zeptám se.
Měli jste dost času přemýšlet o tomhle večeru.
Představuji si spoustu nervozity, možná že i nějakou tu bezesnou noc.
Ale teď tady v této chvilce pravdy,
jak se cítíte po těle a co vím, běhá hlavou?
Colby, právě ses dost zhluboka nadechl.
Jaké máš pocity?
To je první nadechnutí za poslední dvě hodiny.
Nevím, Jeffe, já nevím, jestli se to dá slovy vyjádřit,
ale jsem nervózní.
A tak, tak by to i mělo být.
A co ty, Tina?
Tam si po celou dobu byla velmi tichá, uzavřená do sebe.
Působíš taky teď. Jsi velmi, velmi klidná.
Jsem velmi napjatá.
Sledovali jsme to tu a brečeli jsme
a ke všem tady cítím pouto a myslím,
že je mimořádné a že nehledě na to, co se tady dneska večer stane.
Odejdeme jako dobrá parta.
Víte, jedna z nejbáječnějších věcí na téhle hře je,
že vám dává perspektivu.
Jak často máte šanci dostat se mezi šestnáct neznámých lidí,
kteří vám sdělí názor na to, co si o vás myslí,
jak hrajete, jak sociálně reagujete,
jací jste a pak se díváte, jak to funguje.
Dovídáte se, jak vás ostatní berou a možná,
že získáváte nový pohled na svou vlastní osobu.
Kdybychom ty hlasy spočítali v Austrálii hned po vhození do urny,
neměli byste příležitost se nad tím zamyslet.
Vy jste však měli hodně času.
Když jste znovu sledovali tu poslední kmenovou radu,
nenapadlo vás, že jste měli hrát jinak?
Žádné pozdní výčitky, kéž bych byl býval... Tina.
U mne ne.
Myslím, že v téhle hře působí skutečně mnoho věcí.
Dílem je to štěstí, dílem strategie.
Takže se mohlo stát tolik věcí, které by to všechno zvrátili,
a já bych tady teď neseděla.
Já mám pocit, že jsem proto udělala všechno.
Všechno co jsem mohla a zbytek byl štěstí.
Co ty, Colby?
No, nebyl to žádny šok, že jsem nedostal hlas od Jerri,
ale vím, že jsem mohl trochu víc podlézat Alicii.
Tenhle hlas mně zaskočil, ale ne, radši pokračujme dál.
Jsem napnutý.
Jo, Keith měl zajímavou poznámku,
řekl, že vy dva přinášíte tak odlišné taktiky
a snažení a přesto jste oba dva ve finále.
Já jsem mezi vámi vycítil v posledních dnech opravdové kamarádství.
Je mezi vámi silné pouto i teď, když tady sedíte?
-Neskutečné. -Absolutně.
A to je, to je moc hezké.
Je jedno kolik je soutěžících, nikdy nepředpovíte, kdo vyhraje.
To nejde. Ve hře je tolik hybných sil.
Je jedno, v čem jste lepší fyzicky, takticky.
O to nejde. Pokud vám to vychází.
Na tom záleží, ta hra má tolik prstů
a to je na ní zábavné, to je na ní vzrušující.
Pojďme k hlasování.
Poroto, chci se jen ujistit,
že nikdo z vás neprozradil nikomu jinému, jak tehdy hlasoval.
Nevíte? Nevíte.
Uvnitř je sedm hlasů, to znamená,
že za chvilku někdo z vás dvou opustí toto podium,
krom jiného se športiakem Aztecem, který by se ti Colby, hodil k tomu,
co si vyhrál při jedné ze soutěží.
Ale také se zbývajícím předmětem z tábora Barramundi,
s trosečnickou vlajkou.
Udělali jste dohodu, že si ji odnese vítěz.
Skvělá upomínka na nejlepší i nejhorší zážitky
a s radostí vám oznamuji, že má stále dost aróma,
které vás ihned navrátí spět.
Opustí tohle podium také s šekem na jeden milion dolarů.
Druhý má stotisíc dolarů.
A zároveň získá vítěz možná nejžádanější zaslouženou věc,
titul Trosečník z Australského buše.
To je výhra.
Takže tedy, čtyři hlasy stačí k vítězství.
Pamatujte, že teď si přejete, aby vaše jméno bylo na pergamenu.
Porota nevylučovala, ale hlasovala pro vítěze.
Nadýchnete se, přečteme hlasy.
To je dobré.
První hlas.
Tina.
Dva hlasy Tina.
Jsou potřeba čtyři.
Třetí hlas...
Colby.
Dva pro Tinu, jeden pro Colbyho.
Colby.
Dva hlasy Tina, dva hlasy Colby.
Colby. Tři hlasy Colby, dva hlasy Tina.
Ještě jeden Colby a vyhráváš.
Já to říkala!
To už nemůže být lepší.
Tři hlasy pro Tinu, tři hlasy pro Colbyho.
Jak je v naši hře už tradicí, rozhoduje jediný, finálový hlas.
Vítězství a titul Trosečník získává...