V minulém díle jste viděli:
V Samburu se propast mezi staršími a mladšími prohloubila,
když se Silas přidal na stranu mladších.
Se střídáním stran je konec.
Už nejsem se starší generací a je mi jedno, jestli to vědí.
Snaží se nám dostat pod kůži a daří se jim to.
Boran přerušil sérii porážek a vyhrál první výzvu o odměnu.
Poté vyhrál i výzvu o imunitu.
Tím poslali Samburu na jejich první kmenovou radu,
kde rozkol mezi mladými a starými vedl k remíze mezi Lindsey a Carlem.
Ani následující hlasování nedopadlo jinak, a tak rozhodla až náhlá smrt,
a Carl musel jít.
Pravda.
Kmen promluvil.
A Lindsey se vrátila do tábora se čtyřmi hlasy.
Zbývá jich třináct, kdo odejde dnes večer?
Titulky a časování: Hebel@2015 Přepis z českého dabingu: todilka
reality-show.eu
Uděláme teď velký oheň.
Velký oheň. Pochodeň je u vlajky?
Jo.
Máme za sebou první kmenovou radu, vyřadili jsme doktora.
Bylo nás tam osm a rozdělili jsme se na čtyři a čtyři.
Pořád jsem tady a s úsměvem na rtech.
Mohlo to dopadnout jakkoliv. Myslím, že by byla blbost si na to sázet.
Vítěz včerejší kmenové rady v podstatě získal většinu
a víceméně převzal vedení nad kmenem.
Pojďme se dohodnout, když budete chtít jít k prameni nebo cokoliv jiného,
chápeme to, jen o tom chceme vědět a jít s váma.
Buď budeme žít jako jedna skupina nebo můžete jít.
A lidi, kteří vstávají brzo, musí mít trpělivost s těmi,
co se chtějí víc prospat, chodíme spát trochu později.
Když jsem se vrátila do tábora, byla jsem naštvaná.
Jako kdyby mě někdo praštil.
Říkala jsem si, panebože, vybrali mě, bastardi.
Byla jsem fakt naštvaná a chtěla jsem jim to natřít,
chtěla jsem být hnusná na ty tři, kteří mi dali hlas.
Jsem vážně nažhavená na zítřejší odměnu, moc nažhavená.
A věřte, že si se mnou nechcete zahrávat.
Nepodceňujte mě, lidi!
To s Lindsey, podle mě, samozřejmě neměla tak vyjíždět.
Potřebovali jsme jejich podporu, měli jsme na ně být hodní,
ale ona se neudržela a škaredě na ně vyjela. Úplně tam vybouchla.
Věřte mi.
Bylo těžké poslouchat jejich komentáře, když jsme se vrátili.
Lindsey pořád opakovala, že si zahráváme se špatnou holkou.
A říkala: „Pojďte sem, týme!“ A myslela jen jejich čtveřici.
Jako bychom zase byli tým. Tak ještě chvíli vydržte.
Nebyla to náhoda, byli jsme vedle nich.
Silas stál u ohně a oni ho vzali k sobě a já si říkala: "Bože, blázinec."
Zítra je nový den.
- Měl by být. - Musí být.
Nemusí být, měl by být.
Teď je novej den.
Jasně, je nás míň, čtyři proti třem, ale soutěž pokračuje.
Sakra Carle, jak si mě tu mohl nechat s touhle partou ztracených existencí,
dalších pár dní nebude stát vůbec za nic.
Desátej den.
Desátý? Vyhrajeme?
Jo.
- Jak to vypadá? - Že toho máme míň, než jsme si mysleli.
Byli jsme na začátku moc štědří.
- Přesně tak. - Servíruje se snídaně.
Snídaně šampionů.
Víte, mám strach o Toma. Moc nejí.
Většinou jíme kukuřičnou kaši a ta mu asi moc nejede.
Nemyslím si, že je to jenom o chuti, spíš mu nějak vadí i fyzicky, jak ji má jíst.
Je to jenom krupice, jaká je běžně k snídani.
No, kaše, to je až moc pěkné označení pro tuhletu věc.
Když to jíte, připomíná to spíš něco jinýho
a rozhodně nic dobrýho.
Musíme konečně najít něco, co se dá jíst.
- Vylezeš tam? - To víš, že jo.
- Děláš si legraci? - Jasně, že tam vylezu, sleduj.
Velkej medvěd spatřil obrovský palmy.
A ty palmy měly na svých koncích nějaký zvláštní plody.
Palma, kterou si Tom vybral, měřila kolem patnácti metrů,
a on si myslel, že na ni dokáže vylézt.
Tome, Tome! Sakra nelez tam nahoru.
Do háje, chlape!
Tome, Tome, Tome!
Tvůj velkej zadek leze na strom uprostřed Afriky, uvědomuješ si to?
- Cože? - Slez dolů.
Pojď dolů. Nemáš žádný jištění nebo něco.
Myslel jsem, že se zbláznil.
Chlape, ty jsi pako.
Nakonec slezl dolů a snažili jsme se něco srazit kamenama.
A povedlo se nám to.
Snaž se něco trefit.
Pozor na hlavu!
Sakra, Tome!
Nakonec jsme dva sundali.
Po tom, co jsme je srazili, jsme oba málem vypustili duši,
když jsme se je snažili otevřít.
Paráda, už tam skoro jsi.
Přes půl hodiny nám trvalo, než jsme sestřelili dva dolů.
A dalších dvacet nám trvalo otevření
a dostali jsme z nich něco o velikosti palce, jen to se dalo jíst.
Podle mě to za to nestojí.
Není to tak dobrý jako kokos. Má to takovou pachuť.
Už jsem říkal Lindě a Terese,
že co se týče odpovědnosti za organizování věcí, tak jsem zařadil zpátečku.
Budu jen sedět a ležet jako ostatní a uvidíme, jak to bude fungovat.
Podívejte, máme poštu!
Když jsme šli dnes ráno s Frankem pro poštu, byla jsem nadšená.
Jo, bylo to skvělé. Myslím, že nemá cenu jim pořád opakovat:
"Nemůžete spát tak dlouho, máme málo vody.
Teď nestihneme jít k prameni a donést vodu."
Dobré ráno, nerada vás budím, ale máme poštu.
- Vstávejte, máme třicet minut. - Bože!
Spali jsme dlouho a Linda přišla s poštou.
Řekla nám, že za půl hodiny musíme vyrazit na soutěž o odměnu.
Vstali jsme, ale byli jsme grogy a podráždění.
- Tak kdo nám to přečte? - Ty to přečti, přečti to!
Ne, ne, ne, ne. Proč to nepřečte jeden z vás?
Pavouk je dnes vaším vzorem...
Směrem dovnitř.
Polezete horem dolem. Vyhraje ten tým, který jako pavouk bude.
Kdo zvládne to nejrychleji, ten pro výhru si půjde.
Jo, slunce krásně svítí. Dnes je nádherný den.
- Pojďme na to, týme. - Odměnou je určitě jídlo.
Má někdo hlad?
Spali jsme dlouho. Teprve teď jsme se probudili.
No a snažíme se aspoň trochu zmátořit.
Lidi, jde nám o odměnu, tohle je velký.
Franku, pojď sem. Lindo, pojďte na chvíli sem.
Pojď sem, Franku, jen na chvíli, jo?
Víte co, sakra. Vím moc dobře, co se stalo včera.
Bylo to, bylo to padesát na padesát, vím, jaká je tu situace, lidi.
Pojďme do toho teď společně jako tým,
myslím, tohle je tak, jsme tak neorganizovaní, jsme tak, jsme tak…
- Slabí, bez života slabí. - Slabí, přesně tak.
Silas na kolenou. Viděla jsem ho na kolenou dvakrát.
Dívala jsem se na něj a říkala si, že je to jako z fotbalu.
Jako když trenér hecuje hráče nebo tak něco.
Možná, že to myslel upřímně, ale pro mě to bylo tak laciné.
- Pojďme se rozžhavit a vyhrát, prosím. - Můžu k tomu něco říct?
Minulou noc se stalo pár věcí a bylo řečeno pár věcí.
Do včerejška jsme byli takhle, udělali bychom cokoliv.
- Ale vy jste včera udělali krhhhh. - Musíš to pochopit, Lindo.
- To je všechno. - Co kdybys tam byla napsaná ty?
Nikdy bych se nevrátila do tábora a neřekla dalším třem lidem:
"Hele týme, týme pojďte sem."
A nikdy bych nikomu neřekla, že se mu pomstím, že mu to natřu.
Nikdy bych vás takhle neznevážila. Nikdy, nikoho z vás. Nikdy!
- Kim, ty to víš. - Je konec.
Přesně tak.
To už neplatí.
Děkuji ti!
Á, omlouvám se. Omlouvám se za to, stalo se. Víš co?
- Jasně, musíme jít. - Víš co, Lindo?
Klidně bych zemřela pro tento tým.
- Pojďme si spolu promluvit, prosím. - Vezměte mě do týmu!
Linda mi dnes ráno přišla jako šílená. Má dvě velmi, ale velmi odlišné tváře.
Z jedné strany je jako hodná máma z Nové Anglie a pak je taky, jako to říct,
prostě šílená ženská.
Jo, jsem připravená být v týmu.
Chci být součástí týmu, zlato, obejmeš mě?
Obejmi mě!
Co to zaváhání? Obejmi mě, proč mě teď nechceš obejmout?
Půjdeme, Franku.
Ukážeme ti objetí.
Takhle se objímá, broučku.
- Fajn, fajn. - Takhle se objímá broučku.
Jdeme.
Říkali, že to bylo všechno z hněvu a že to máme nechat plavat.
Řekla jsem si, tak jo, nechme to být. Pojďme se obejmout.
A její ruce byly takovéto a v očích měla, nevím, měla jsem snad v ruce nůž?
Netuším, čím to mohlo být, byla tak strašně napjatá.
Proč mě neobjímáš upřímně?
Bylo to těžké, je to těžké, víš? Chci tím říct…
Dobře, nejsi na to připravená. Chápu a respektuju to.
Víš co, respektuju to. Víš, co to je vztek? Vztek je skrytý smutek.
Kdykoliv jsme naštvaní, jsme tady uvnitř smutní.
No, byla to sranda, myslím, že kdyby, víte, no, to je jedno.
To bude dobrý.
Dobře, dobře. Respektuju tvůj prostor.
Prostě to na mě dneska ráno nějak padlo a začala jsem brečet,
protože jsem cítila, jakoby mě vyřadili z mé skupinky, i když mě podporovali.
Připadalo mi, že si ta starší skupina vybrala mě
a nevěděla jsem, jak se jim znovu postavit. Bylo mi smutno.
Tak pojďte, lidi!
Chutná vám kukuřičná kaše, není bez chuti?
To teda.
Chtělo by to něco lepšího?
Jo.
Dnes s tím tedy můžete něco udělat, dnešní soutěž je o jídlo.
Za námi je lanová síť, na ní je dvanáct věcí, které vylepší váš jídelníček.
Je tam třeba olivový olej, sušená rajčata.
Takže velká odměna. Jak to proběhne?
Členové týmu poběží jeden po druhém přes rampu, přes síť, až na lanovou síť.
Tam vezmete jednu položku a přinesete ji zpět.
Jakmile přejdete čáru vybíhá další.
Kmen, který přinese všechno jídlo do svého koše jako první,
vyhrává dnešní soutěž. Ti, co prohrají, nemají nic, rozumíte?
Počkejte na můj povel.
Jdeme na to, lidi.
Jste připraveni?
Start!
Tak co, jste připraveni na druhé kolo? Jste na tom stejně.
Lidi, pořád jste na tom stejně.
Samburu, to je váš poslední košík.
Boran, vy ještě dva!
Samburu!
Samburu, vyhráli jste hodně věcí.
Odneste si odměnu. Dobrou chuť!
Uvidíme se zítra na soutěži o imunitu. Mějte se, lidi!
Prohráli jsme soutěž. Bohužel byla Kim příliš pomalá.
Je mi za ni hrozně. Nemůže se cítit dobře. Vím, že se necítí dobře.
Je to těžké. Musí to být těžké. Jsem rád, že nejsem na jejím místě.
Promiň, Ethane, odvedl jsi skvělou práci.
No, nechci být v něčem takhle špatná, je to vážně hrozné. Opravdu.
Všichni jsme padali. Všem nám to trvalo. Každý z nás spadl.
Říkali jsme jí, že byla dobrá, že udělala maximum.
Ale viděl jsem to, všichni to viděli.
Všichni tady můžeme říct, že jsme jeli na sto procent.
Víte, soutěže někdy nejsou o tom, že vydáte maximum.
Někdy jde opravdu o výhru.
- Musíme doufat, že vyhrajeme příště. - Porazíme je zítra.
- Co nás asi čeká zítra? - Nevím.
Nejtěžší věcí na dnešní soutěži bylo to, že jsem si uvědomil, a taky jsem to viděl,
že Kim bohužel fyzicky nezvládá některé soutěže. Nemá na to.
Na prohrách není nic dobrého, Lexi.
Jestli je náš tým týmem smolařů a jestli prohrajeme všechno, tak to bude špatný.
Ráno jsme měli problémy,
ale pak jsme se dali dohromady a vyhráli jsme nějaké jídlo.
V každém případě to dnes bylo neuvěřitelné vítězství,
oživilo náladu, ducha i sebedůvěru, bylo to fajn.
Postupně je otevřeme a zjistíme, co v nich je.
Tady je směs koření na kuře.
Pěkný, dáme to do kaše.
- Koření. Olivový olej! - Jo, olivový olej.
Ten koš, který jsme vyhráli, byl úžasný.
Vyhráli jsme mix polévek, rýži, vyhráli jsme džem,
můžeme si jím ochutit jídlo, které máme, je to skvělé, výborné.
Konečně můžeme smažit, když máme olej.
Jsem nadšená, že máme jídlo, ale vodu bych uvítala víc.
Všechno bych za ni vyměnila.
- Půjdeme teď pro vodu? - Jo, hned.
Nebude to žádný výlet, vezmeme všechny tři velké tykve a všechny nádoby na vodu.
- Myslím, že bychom měli dělat přestávky. - Jo.
Nejvíc se v naší skupině soustředíme na vodu.
Je jasné, že musíme jít pro vodu, musíme ji převařit.
Frank a doktor byli dva lidé, kteří se o to starali,
byli tak trochu vodní lidi, chodili pro vodu.
Oni udělali všechnu práci. Naše skupinka nic. Nám to nevadilo, nic jsme nedělali.
Více jsme se soustředili na rozdělení kmene a manipulaci lidí,
ale nedělali jsme nic pro naše přežití.
Naplň tenhle a dej si pauzu. Dej si oddych.
Já naplním druhý a vyměníme se s někým.
Vím, že ty a Linda obvykle plníte, budeme se střídat.
Ne, to je dobrý, v pohodě.
Docházela nám voda. Myslím, že jsme byli po soutěži všichni dehydrovaní.
Vážně, jsem si naprosto jistý,
že nám Frank, Linda a Teresa chtěli něco dokázat,
a tak nás nechali bez vody.
No tak, lidi, už jsme skoro tam.
Prostě jdu s proudem.
Pak jsme se vrátili domů a přišli jsme o další hrnec.
Hrnce jsou důležité, protože jediný způsob, jak mít pitnou vodu,
je převařit ji.
- Pořád protíká? - Jo.
Jeden hrnec je úplně děravý.
Musí ležet na boku, aby se dal používat,
a vždy, když ho dáme do ohně, tak se víc a víc rozpadá.
Pojďme ho naplnit, kdo má tykev?
Věci se začaly zhoršovat. Příděl vody se zmenšil.
Můj plán útoku byl nechat klesnout úroveň jejich pohodlí na minimum,
aby se všechno začalo bortit
a aby i oni viděli, že se všechno rozpadá.
Pane Bože.
Lidi, máme spoustu problémů.
Můžeš zachránit alespoň dno? Můžeš ho zachránit? Kde to teče?
- Otočíme ho na druhou stranu. - Připravený?
Máme teď zničené všechny naše hrnce.
Hrozná situace a dostali jsme se do ní sami.
Tohle není dobré, lidi, musím to říct nahlas.
To zvládneme.
Přesto, můžeme dát náš kmen ještě dohromady?
Pořád na to musím myslet. Co je s námi špatně?
Máme rozbité hrnce, naříkáme, stěžujeme si, máme problémy. Lidi bojují.
Říkám si, kdy se dáme dohromady?
Co to tam je, Tome?
Paviáni. Vypadá to na pěkně velkou smečku.
Nejlepší, co můžeme udělat, je nechat je jít a oni nechají nás.
Začínáme být přáteli zvířat.
Občas se tu cítíme bezpečně, alespoň trochu.
Myslíme si, že jsme v bezpečí a všechno je v pohodě.
A potom nás něco probere.
Naštěstí měl Tom oči na stopkách.
Všichni jsme dělali domácí úkoly a všichni tedy víme,
že na tohle zvíře si musíme dávat velký pozor.
Je považováno za nejnebezpečnější zvíře v Africe.
S tímhle si to nechceme rozházet.
Stál tam a byl tak obrovský,
že když jsme ho uviděli, začali jsme dělat rámus.
A pak jsme si uvědomili, že musíme rychle zmizet.
Dobře lidi, jdeme.
Nepůjdeme víc doleva, Tome?
Souhlasíte s tím, že půjdeme trochu víc doleva?
- Vidím ho. - Taky ho pořád vidím.
- Neměli bychom se hýbat. - Taky se nechci hýbat.
Ani jeden z nás sem nejel s tím, že by si myslel,
že budou všechna tahle nebezpečí reálná.
Tábor je přímo támhle vlevo.
Zjistili jsme, že něco takového se děje každý den.
Je to jako vystřízlivění, který nám připomíná,
že každý den musíme respektovat tohle místo.
A to je všechno opravdu reálný. Nebezpečí je všude.
Je nevrlý.
A špatný soused.
Dobré ráno, Samburu.
Krásné probuzení za svítání.
Tohle nemá obdoby. Je to nádherné.
Ideální čas na cestu k prameni.
Dnes ráno jsem se vzbudil asi hodinu před východem slunce.
A hned po probuzení jsem si vzpomněl na vodu, to nejde ignorovat.
Věřte mi, kdybych tu byl s nimi jen já, vytahal bych je ven za nohy.
Jejich názory mě nezajímají, ale nemohl jsem to udělat Terese a Lindě.
Cítím se, jak kdybych jim měl jen usnadňovat život tady.
Budeme si muset udělat ranní procházku.
Vypadni odtud. Co nás tak brzo budíš?
No tak, lidi.
Nech nás prostě spát, kámo.
Neříkejte mi, že se vám líbí lidi, co pořád jen spí.
Nepotřebujete teď spát. Můžete spát později, třeba celý život.
Pojďte na to, už začíná být teplo.
Kdo s tím souhlasí?
Drž hubu. Drž už hubu!
Dnes to bude důležité.
Já vím, já vím.
Musíme to dneska zvládnout.
Žijte jako kočovníci, jejich každodenní prací.
Pokud uspějete v této soutěži, zůstanete tu o něco déle.
Pokud ovšem zaostanete a druhý kmen vyhraje,
získá tak imunitu
a tím vás pošle na večerní kmenovou radu.
Bude to na fyzičku, ale jsem si jistá, že bude potřeba i trochu důvtipu.
Nebude to jen o válení kamene.
Dobrá, první věc.
Vezmu si zpět sošku imunity. Dej mi ji, Clarenci.
Imunita je dnes opět v sázce.
Pro dnešní výzvu o imunitu jsme hledali inspiraci u našich afrických hostitelů.
Kmeny východní Afriky jsou kočovné, neustále stěhují své tábory.
A vás to dnes taky čeká.
Každý kmen má tábor s chýší,
ohradou pro zvířata, vlajkou a různými doplňky.
První kmen, který přemístí svůj tábor na nové místo,
které je dvě stě metrů odsud na kopci a postaví ho stejně jako je tady,
vyhrává imunitu.
Teď k pravidlům.
Dva členové z každého týmu budou architekti,
jejich úkolem je zapamatovat si, jak tábor vypadá, a ujistit se,
že bude na novém místě postaven úplně stejně.
Nebudou pomáhat při stěhování, budou čekat na novém místě
a mohou pomáhat jen při sestavování, až budou věci uprostřed kruhu.
Ostatní členové kmene budou zodpovědní za fyzický přesun tábora.
Poslední pravidlo, vlajku berete až úplně naposledy.
Samburu, protože vás je o jednoho víc, jeden se výzvy nezúčastní.
Až se rozhodnete, kdo to bude, pošlete ho s architekty nahoru na kopec.
Za Samburu se dnes nezúčastní Teresa.
Brandon a Linda budou vaši architekti.
Boran, vy jste jako architektky vybrali Kelly a Kim.
Dobře, architekti jsou na svých místech na kopci, v sázce je imunita.
Jste připraveni?
Start!
Buďte opatrní, je to do kopce.
Vedete si úžasně!
Pohyb, Franku. Pohyb.
Pojďte, jde vám to!
Boran, už vám zbývá jen střecha a vlajka.
Samburu, vy ještě musíte přenést stěny chýše.
Nevím, kudy jdeme, ale dovedeme to k vítězství, lidi!
Chýše je v pořádku.
Všichni musí být v kruhu, než postavíte vlajku, Tome.
Boran!
Boran má imunitu, gratuluju lidi.
Uvidíme se večer na kmenové radě.
- Všechno nejlepší. - Díky, zlato.
Dnes má Frank narozeniny. Hned ráno, jak jsem vstala, tak jsem ho objala.
Vyřezával do své pochodně jména svých dcer a manželky.
Myslím, že je to krásné.
Vzal jsem svou pochodeň a vyřezal do ní jména manželky a dcer, Jocelyn a Sage.
Dodávají mi sílu. Chci, aby byly se mnou, byly se mnou celou dobu.
Bylo pro mě důležité to udělat.
Řeknu ti jednu věc.
Včera nám tam chyběl Carl, mohli jsme vyhrát.
Jakou máš dneska taktiku?
Myslím, že uděláme líp, když se radši budeme držet při zemi.
- Myslíš, že to zvládneš? - Myslím, že půjdu za nepřátelskou linii.
- Fakt? - Pořád jsme ve hře.
Je pěkné jít jen tak na procházku, co?
Je to změna.
Nandali jsme jim to při soutěži. Vyhráli jsme.
Zachránili jsme Kim život.
Ani nejde vyjádřit, jak jsem šťastná, mohla bych tu jen brečet.
Jsem opravdu šťastná. Jsem moc šťastná.
Myslím, že jsou všichni šťastní. Jsou šťastní za mě.
Vyhráli jsme imunitu a druhý kmen jde na kmenovou radu.
Měli jsme tak celý den pro sebe, tak jsme se rozhodli prozkoumat okolí.
Když náš kmen lezl na tu horu, měl jsem pocit, že vím,
co je opravdu důležité a proč jsme vlastně tady.
Všichni jsou šťastní, celý kmen je šťastný
a všichni se bavíme, je to tak příjemné.
Prostě tu jen jsme, jsme v Africe.
Jak se říká, země zaslíbená.
Takže nastal den D. Dnes večer půjdeme na kmenovou radu.
Je nám úplně jasné, že dnes půjdu buď já, Teresa nebo Frank.
Chci od někoho hlas.
Pak by mi to vůbec nevadilo.
Jen jsme tam seděli a relaxovali a všichni se bavili hodně neutrálně,
jen tak, aby se neřeklo.
Myslím, že to dnes bude lepší, jsme klidnější.
Víc rozumíme tomu, co se bude dít, a nebudu vyloučená.
Když jsi to nakousla, kdo půjde dneska večer?
Jo, tneš do živého.
Jo, proč ne. Řekněte nám to. Víme, že to bude jeden z nás.
Jo, mohli byste nám to říct, řekněte nám to.
- Nechtěli byste to vědět, kdyby šlo o vás? - Neřekneme vám to.
Počkat. Nechte mě k tomu něco říct.
Jen něco řeknu, taky si nechci kazit den.
Podívejme se na to reálně, hrajeme hru. Lindsey už má čtyři hlasy.
Pokud někdy půjdeme na kmenovou radu a bude to nerozhodně,
bude vyřazen ten, který nasbírá víc hlasů.
Nikdo z nás ještě žádný hlas nemá, ani jeden.
Až na Lindsey.
Přesně, až na na Lindsey. A o to jde.
- Přesně tak. - To je důležité.
Nikdy bych si nemyslela, že řeknu: "Dejte mi dnes tři hlasy. No tak."
Ale pomůže nám to, nakonec nám to pomůže, dokud mě nevyřadí.
Víte, jednou přijde sloučení.
Ať vyloučíme kohokoliv, hlasujte pro Lindsey.
- Co z toho budeme mít? - Nic.
Prosím, buďte v tom s náma.
Alespoň přemýšlejte o tom, že byste hlasovali pro ni.
Budu upřímná. Pokud to budu já, kdo dnes večer na kmenové radě odejde,
proč bych to měla dělat?
Proč to pro vás mám dělat, když z toho nebudu vůbec nic mít?
Ani nám neřekli, koho dnes vyřadí.
Ale měli plán, se kterým jsme jim měli pomoct.
My jim. Bylo to směšný. Vážně směšný.
Raději s sebou ke dnu stáhnete celou loď nebo ji alespoň zachráníte?
- Ale celá loď se nepotápí. - A o to jde, Lindo.
Nechci vidět, jak Silas vyhraje ten milión dolarů.
Nechci vidět nikoho z nich s těmi penězi.
Nechci, aby vyhrál milión, vůbec mu nevěřím.
Je něco, co mi na něm vadí.
Ani si nejsem jistá jeho jménem, něco prostě není úplně v pořádku.
Je jasný, že jeden z vás tří musí jít.
No nevím. Franku, Lindo, co si o tom myslíte?
Já... Pokud půjdu já, raději bych to věděla.
Chvíli jsme chtěli být upřímní a pak jste se zeptali, co z toho budete mít.
Tak proč bychom vám měli něco říkat?
Nechcete nám ani pomoct.
To od vás vůbec nebylo hezký.
Nevím, jak to dnes dopadne, ale myslím, že existuje důvod,
proč by si každého z nás měli nechat i proč by nás měli vyřadit.
Kašlete na to. Nechme toho.
Neřešte to.
Není tu absolutně nic, co by mě znepokojovalo.
Nemůžu se dočkat sloučení, protože mám v plánu vyhrát.
Můžete rovnou vypsat šek a dát mi ho, protože já poletím ke hvězdám.
Já se tam dostanu.
- Ahoj všichni. - Ahoj.
Jste tu podruhé za sebou.
Vraťme se na chvíli k minulému hlasování.
Byla tu docela dost napjatá atmosféra.
Když jste se vrátili v noci do tábora, snažili jste se sjednotit?
Jak jste tady o tom mluvili. Sjednotili jste kmen?
První noc jsme zažili dost emočních chvilek, bylo to hned po radě.
Cítili jsme se zranění.
Nikdo z nás nemá ani ponětí, tedy kromě Lindsey, jaké to je dostat hlasy.
No a to bylo těžké, Jeffe.
Ale potom na druhý den to bylo lepší a více jsme se sjednotili.
Franku, po soutěži, když už jste věděli, že vás čeká kmenová rada,
co se dělo po návratu do tábora?
Jaká byla atmosféra? Měli jste obavy?
Určitě jsme měli obavy. Věděli jsme, že půjde jeden z nás tří.
- Tři z vás. Mluvíš o Lindě, o Terese….? - Linda, Teresa a já.
Pořád jsme dva kmeny v jednom.
To mě udivuje, protože je to poprvé, co něco takového vidím.
Snažím se pochopit, jakou to má logiku,
protože po sloučení potřebujete převahu.
Je v této soutěži něco jistého, Jeffe?
Můžeš mi v této hře dát nějakou jistotu? Jen jednu!
Ano, můžu, můžu ti dát jednu jistotu.
Pokud bude mít Samburu po sloučení čtyři členy semknuté a jednoho ne,
a Boran bude mít pět semknutých lidí, pak budete mít problém.
To ti můžu říct s jistotou.
Jeffe, je třeba vzít v úvahu, že kdybych tu dnes nebyla já,
šel by jeden z nás, bylo by to úplně stejné, obrácené, šel by někdo z nás.
Franku, dá se ještě udělat něco, co tuhle hru změní?
Vždycky se dá něco udělat.
Jenom čekám na vhodný okamžik, a on přijde.
- Takže máš nějaký plán? - Určitě.
- Držíš se ho? - Jo.
Lindsey, udělala jsi tu už nějaké chyby, jakékoliv?
Jo, spoustu. Jsem chodící chyba.
Když slyšíš jak říkají:
"Jsi na řadě, ne Kim půjde, ani ne Brandon," tak začneš panikařit.
Přinesla jsem do kmene negativní energii,
protože jsem byla frustrovaná a hodně vyděšená ze vší té manipulace.
Měla jsem záchvaty paniky a pocit úzkosti.
Bála jsem se, že budu další na řadě.
Člověk tu ztratí pojem o realitě, protože tohle není realita.
Je to jen hra a my se snažíme udržet nějakou perspektivu.
A mně to moc nejde, protože jsem citlivá.
Brandone, šel ses někdy sám projít a řekl sis: "Tak počkat…"
Nic nedělám sám, pořád jsem s někým.
- Pořád. - Jo.
Jo, pořád jsem s nimi, jsou to mí přátelé.
I mimo hru, pořád budeme přátelé, na nic z toho nezměním názor, určitě ne.
Je čas hlasovat. Lindsey, jdeš první.
Je to hra a nastal čas jít.
No kamaráde, tohle je za Carla, za Franka a za Teresu.
Je to jen hra, hraj čestně.
Dojdu pro hlasy.
Jakmile jsou hlasy přečtené, rozhodnutí je konečné.
Vyloučená osoba musí okamžitě opustit prostor kmenové rady.
Přečtu hlasy.
První hlas.
Silas.
Tří hlasy Silas.
Linda.
Tři hlasy Silas, tři hlasy Linda.
Poslední hlas.
Linda.
Přines mi svou pochodeň.
Hrej čestně!
Lindo, kmen promluvil.
- Je čas jít. - Mějte se.
No, rozkol ve vašem kmeni už přinesl zcela jasný výsledek.
Proti Lindsey už stojí čtyři hlasy, proti Silasovi tři,
to je hodně hlasů po dvou kmenových radách.
Určitě se to odrazí na budoucích hlasováních.
- Víme o tom. - To my moc dobře víme.
Nechám vás o tom přemýšlet.
Silas to řekl správně, tato hra se mění každou chvíli.
To je pravda.
Vezměte si pochodně a vraťte se do tábora. Uvidíme se zítra.
I když jste viděli každý díl Kdo přežije,
připravte se na nový začátek.
Každé přátelství, každá aliance, všechno se rozpadne.
Pane bože.
Soutěžící si mysleli, že už se ve hře vyznají, ale ta se navždy změní.
Nenechte si ujít příští epizodu Kdo přežije.
Bylo to pro mě velmi zajímavých dvanáct dní.
Myslím, že dnešní hlasování nás starších bylo významné.
Čest je pro nás důležitá, poctivost je pro nás velmi důležitá.
Pro mě to není jen o tom, jestli vyhrajete nebo prohrajete,
ale jakou hru hrajete.
Dospěla jsem, něco jsem se naučila, je to skvělé.
Namaste.
reality-show.eu