V minulém díle jste viděli:
11 týmů vyráží z New Yorku na cestu kolem světa.
Odměna je 1 milion dolarů.
Dvojice v týmech jsou spolu v jistém vztahu.
Dokážeme to, zlato.
- Spolubydlící... - Támhle je taxi. Přímo támhle!
- Přátelé z vysoké... - Nastup do auta! Nastup!
- Nejlepší kamarádi... - Jo! To je ono!
- Matka a dcera... - Mami! Honem!
- Emily! - Nemáme čas, mami!
Emily! Emily!
- Zamilovaný pár... - Oh, zlato!
Dobrá práce, výborně.
Prarodiče...
...a pár v odluce doufající v návrat.
- No tak, honem! - Pospěš si!
Mám vysoký očekávání.
Jejich první zastávkou byla Afrika.
Bouřlivá voda vodopádu byla pro New-Yorčany Kevina a Drewa velký šok.
Bože! Tohle je to nejkrásnější, co jsem kdy viděl.
A na okraji útesu přišla zkouška pro vztah Franka a Margarity.
Jdeme! No tak, to je snad vtip! Dělej!
- Ale důvěra... - Ty to dokážeš, zlato!
- ...jejich vztah upevnila. - Pojď sem, lásko.
Obtížná cesta rozhodila Amy a Paula.
Bože můj!
Mysleli, že jsou v koncích.
Jsme v háji. Úplně v háji.
Ale nakonec to byli Matt a Ana, kdo vypadli.
Přišli jste poslední.
Ale stálo to za to.
Nyní, 10 týmů pokračuje dál.
Kdo bude vyřazen dnes?
< < T H E A M A Z I N G R A C E > > S01E02 "Rozděl a panuj"
Je to nejobtížnější soutěž, jaká se kdy konala.
Jedenáct 2-členných týmů spojených láskou, přátelstvím či rodinou
budou soutěžit na cestě kolem světa.
Netuší, kam se vydají;
jaká nebezpečí je čekají; ani to, jak tato cesta ovlivní jejich životy.
Většina týmů bude postupně vyřazena.
Ale tým, který přetne cílovou pásku jako první
získá odměnu ve formě 1 milionu dolarů.
Tohle je soutěž, jaká tu ještě nebyla.
Tohle je "T h e A m a z i n g R a c e".
A tohle je Songwe. Malá vesnička v africkém státě Zambie.
Tady byla první zastávka na cestě kolem světa.
10 týmů ještě netuší, co je bude čekat dál.
Budou muset sami přijít na to, jak se dostat k další žlutobílé vlajce
jen s pomocí nápověd, které najdou v zapečetěných obálkách.
První část další etapy je poměrně snadná, leč ošidná.
Týmy musí přijít na to, jak najít muzeum Songwe.
Je to malá budova jen 100 metrů od vesnice.
Dá se tam dojít pěšky, auto není potřeba. A teď ta ošidná část.
Nejsou tu cedule a nikdo mimo vesnici o muzeu neví.
Ovšem, stačí se zeptat někoho z domorodců. Ti všichni vědí, kde to je.
Týmy museli povinně zůstat 12 hodin v cíli první etapy.
Odcházejí tedy ve stejném pořadí v jakém přišli.
Rob a Brennan, kteří dorazili v 11:23...
Dobrá práce, jsme v čele.
...vyrazí ve 23:23, tedy za tmy.
"Vesnici Songwe už znáte. Teď ještě najděte muzeum Songwe."
Doufám, že najdeme nějakou ceduli. Pak bude jedno, kolik je hodin.
- Jo. - Dobrý den.
Dneska se tu ještě chvíli zdržíme.
Pro jistotu vyrazíme s dalšíma lidma, s dalšíma dvěma skupinama.
Takže 3 auta budou odjíždět najednou.
Chceme se spojit s Margaritou a Frankem a Billem a Joem.
- Co se děje? - Hlavně v klidu, hoši.
- Jdeme na to. - Hlavně v klidu.
- My 3 to zvládneme až do konce. - Jasně, až do konce.
- Jdeme! - Zvládneme to.
Margarita prý někde viděla směrovku k muzeu.
- Jo, jo. - Myslím, že jo.
Nemáme v úmyslu vás podrazit. Za svým slovem si stojím.
- Já taky. - Jo, chlapi.
Takže ty víš, kde je to muzeum?
Vy jeďte první.
Jedeme!
To spojení 3 týmů na kterým jsme se tu dohodli mi přijde dost dobrý.
Myslím, že jsme tak nejsilnější a to jak fyzicky, tak asi i duševně.
Včera v noci jsme se rozhodli, že bude lepší, když se spojíme s dalšími dvěma týmy,
které jsou na prvním a druhém místě. Když budeme držet spolu jako parta,
zvládneme to líp.
Vyrážejí čtvrtí v 1:52 - Ještě jednou díky. - Díky.
- Tak jo. Užijte si to. - Dobře. Nashle.
Náš vztah je pevný.
Vážně mě ohromuje, že jsem do toho mohl jít se svou holkou,
že jsme spolu mohli do Afriky, za tímhle.
Na konci toho všeho budeme pořád spolu.
A jednou to budeme vyprávět našim dětem, protože až vyhrajeme,
on mě požádá o ruku.
Po nás vyrazí další. Ti poslední asi v 6 ráno.
Vyrážejí pátí ve 3:35 "Najděte cestu do muzea Songwe."
Tak tudy. Budeme se snažit.
To Pat mě seznámila s mým mužem
a naše nejstarší dcery se narodily 2 měsíce po sobě.
Sem tam jsme strávily společně víkend
a pak jsme začaly chodit na túry.
Společně podnikáme výlety už asi 15 let.
3:44 a vyrážíme.
Johnny, ty víš, kde to muzeum je?
Ne? Pořád to nevíš?
Řidiči totiž nejsou odsud.
Nemají tedy tušení, kde to muzeum je,
protože nikde na cestě nebyly žádné směrovky.
Pořád jsme v karavanu. Pustili jsme
Franka a Margaritu před sebe, protože Margarita tvrdila, že prý ví,
kde to muzeum je. Prý někde viděla směrovku.
Všichni na tebe spoléhají.
Snad jsem ji fakt někde viděla.
- Říkala jsi, že víš, kam jedeme. - Ne, že si myslím, že jsem ji viděla.
Ne, ne... že víš, kam jedeme.
Bylo na té ceduli to, co jsem viděla? Máš nějaký nápad?
Nevíte, kde je tady Songwe muzeum?
- Muzeum? - Ano.
- Nevím, kde to je. - Aha, dobře.
Nevíte, kde je muzeum Songwe?
- Co? - Ahoj, hledáme muzeum Songwe.
Hledáme muzeum Songwe.
- Nevím, že bych ho tu někde viděla. - Ale my nechceme do vesnice Songwe.
- No tak, jedeme dál. - Kruci!
Asi ti ji fláknu. Tvrdila jsi, že jsi tu ceduli viděla.
Jo, ale teď ji nevidím. Nemusíte mě všichni poslouchat.
- Ty lžeš. - Jasně.
Řekla jsi všem, že jsi viděla směrovku k muzeu.
Že si myslím, že jsem ji viděla.
Mimochodem, díky za podporu.
- Jo, řekni mi... - Znovu jsem si to celé přečetla, abych v tom měla jasno.
- Jo. - "S vesnicí Songwe už jste se dobře seznámili."
To znamená, že to máme někde u nosu a prostě to jen nevidíme.
- Tohle je důležitý. - Jo.
Můj Bože. Už jsou to 2 hodiny.
- Kruci! - Je to tak.
- Nemůžeme tady zůstat. - Dobře.
- Naletěli jsme. - To zvládneme.
Otočíme to a vrátíme se.
My nechceme do vesnice Songwe, chceme do muzea.
- Chceme do muzea. - Ano, je tam muzeum.
- Dobře. - Ono je tam muzeum?
Ano.
Jsem naštvanej, že jsme jeli kamsi a přitom jsme to měli pod nosem.
Bude tam nějaká vyřezávaná soška.
Tady to snad bude. Hledejte vlajku.
Tady je.
Našli jsme muzeum Songwe. Byla to vlastně taková otevřená chatrč.
Viděl jsem tam lebky a další věci.
Co je?
Vedla odtamtud úzká cestička osvětlená lampičkami.
Týmy dorazili k "objížďce" na hlavní trase.
Budou se muset rozhodnout.
Musí si vybrat, kterým se vydají směrem, aby splnili jeden prostý úkol.
Tím úkolem je vyfotit africkou divočinu.
Ale musí si vybrat, jestli pojedou do blízké rezervace,
kde mají vyfotit 3 druhy zvířat,
nebo jestli se raději vydají do vzdálenější rezervace,
kde jim stačí vyfotit jen jednoho slona.
"Národní park Chobe."
- To je ten vzdálenější? - Půjdeme do toho bližšího.
Pojedeme do bližšího.
Shodneme se na tom bližším?
- Určitě. - Zvládneme to.
- Jo. - Tak pojďme na to.
Rychle, než přijde někdo další.
Zlato, měli bysme jít tudy. Pojď za mnou.
Tady něco je.
Možná je někdo doma.
Jakto že jsme tady a přitom to nemůžeme najít?
Kruci!
Když to muzeum nenajdeme, tak by se vyplatilo zkusit najít kartu zkratky.
- Máš pravdu, je už ráno. - Jo.
Karta zkratky je jen jedna a opravňuje tým, který ji najde, aby se posunul
do dalšího cíle etapy. Tím přeskočí všechny úkoly včetně hledání muzea Songwe.
Ale je to riskantní. V této etapě je karta ukrytá na břehu řeky Zambezi,
za řadou nebezpečných peřejí.
Všechny týmy dostali nápovědu jejího umístění.
"Jestli víte, co máte dělat, pak máme pro vás jedno jméno:
- "Bandu". - Ne, Bundu. Bundu.
Bundu.
- Bundu, něco mi to říká. - Já vím, já vím.
- Když to místo najdeme, tak najdeme zkratku. - Tak jo.
Hodně štěstí v další etapě.
- Děkujeme. - Děkujeme, Gabrieli.
"Vesnici Songwe už znáte. Teď ještě najděte muzeum Songwe."
Vyrážejí šestí v 5:33
- Tak jo. - Jdeme.
Ona je šéf. Ona je ta soutěživější.
Mé soutěživé já sní o tom,
jak ostatní týmy hravě porazí. Tak jim jedeme nakopat zadky.
Jedeme.
"Muzeum Songwe." Vyrážejí sedmí v 5:50
Propána. Tak jo, jdeme.
Snažíme se držet, ale je to těžký. Měli jsme pár hádek, neshod.
Nervy mám napnuté k prasknutí a to denně.
- Jak jsme se sem dostali? - Buď už zticha!
"Muzeum Songwe." Vyrážejí osmí v 6:24
Muzeum Songwe. Někoho se zeptáme.
- Snad tu budou nějaký holky. - Prosím?
Dobrý den.
Můžete mi prosím říct, kde je muzeum Songwe?
10 minut pěšky.
10 minut pěšky? Tudy?
Od parkoviště.
Kdysi jsem býval vojenský pilot. Ve Vietnamu jsem odlétal 107 misí.
Bojoví piloti jsou většinou velmi pozitivní, pokud jde o to co dokážou.
Podle mě jdeme správně. Věř mi.
Věřit ti? Dobře.
Panejo!
"Najděte cestu k muzeu Songwe." Vyrážejí devátí v 7:09
Milujeme tě, Songwe.
Zatím se mějte.
Drew je jako můj brácha.
Nemusím se bát, že bych se ho dotkl, kdybych něco řekl.
Ale k sobě domů ho nezvu. Nerad do bytu zvu kamarády,
protože přijdou, nezujou se, všude couraj a dělaj binec.
Jsme v Songwe, takže doufejme, že to muzeum najdeme.
Hodně štěstí.
Jedou autem. Měli jsme jet taky.
Proč jedou autem?
Jdeme. Vyrážejí poslední v 7:26
Jsme poslední tým. Musíme to zvládnout.
Mám tu nejdůležitější práci na světě.
Jsem máma na plný úvazek!
Já peru, vařím, uklízím... a sem tam si vyrazím ven na oběd.
Měla jsem strach, že mě bude brzdit, ale musím říct, že se mnou drží krok.
Je pořád za mnou.
Tohle je muzeum Songwe?
- Co? - Je to ono?
- Tohle je muzeum? - Jo.
Jo!
- Páni! - Co to má jako být?
- "Blíž" nebo "Dál". - Blíž.
Tak jo.
A co kuřecí vesnice nebo kuřecí muzeum? To se nepočítá?
Rovně nebo doleva? Tak řekni.
Všechno šlo jak mělo, ale jen asi 5 minut.
Pane!
Pane, nevíte, kde je tu muzeum Songwe? Tak jo.
Proč jedete zase zpátky?
Podle místních je to přímo ve vesnici.
- To ne! - Jak říkám.
Ptal jsem se těch dívek. Ti řekli, že je to 5 minut odtamtud.
- Oni to vědí. - Vážně?
Řekli, "Běžte touhle cestou a pak odbočte doleva."
- To je ono! - Co? Kam běžíš?
To je to muzeum?
- Mami, honem! - Jo!
To nemůže být muzeum.
Jo, je tu žlutá vlajka!
"Jeďte..." Bože můj! "Jeďte 20 kilometrů..."
"...a vyfoťte divoká zvířata."
Bože můj!
- Tak bližší nebo vzdálenější? - Otázka je,
jestli dříve vyfotíme ty tři zvířata, nebo jednoho slona
a pak je tu rozdíl 90 kilometrů.
Bože, to ne!
Měli bysme jet do tý bližší.
Vemte si všichni foťáky.
A jdeme!
- Támhle to je! - Prosím tě, ať nejsme poslední.
- Co je to za blbost? - Fotky.
"Objížďka." Bože, Bože.
"Blíž" nebo "dál."
"Přivezte všechny 3 fotky náčelníkovi ve vesnici Mukini."
Vesnice Mukini.
Vesnice Mukini! Tam mě posílal ten chlápek co jsem se ho ptal!
- Který foťák je náš? - To je přece jedno, ne?
Foťák máme, tak jdeme!
- A co s tím slonem? - S jakým?
- Tady je nějaká soška. - To bude asi nějakej talisman.
- Mám ho vzít? - Ne, poběž!
Zvířecí rezervace Mosi-Oa-Tunya
- Co je támhle? - Zebry, plno zeber!
Dělej, foť je! Blíž se nedostaneš.
- Tady je spousta zeber. To bude hračka. - Jo.
- A nejsou tohle buvoly? - Jo, myslím, že jo.
Támhle jsou pakoně.
Bože, to je neuvěřitelné zvíře. Podívej se na ní.
Uvidíme se později.
- To by mělo být vše. - Tak to máme.
Hotovo. Máme to.
Dostali jsme se do čela týhle partičky.
Jenže oni nás začínají brzdit.
Rob a Brennan byli ráno hodně soustředění, ale
teď se mi zdají být unavení. Došel jim dech.
Ale my to musíme udržet pod kontrolou. Musíme držet přílžitost
za pačesy a měli bychom se víc spojit s Robem a Brennanem
než s Frankem a Margaritou. Protože on je hroznej nervák.
- Co teď? - Já nevím.
Nevím.
Prostě pojedeme dál.
Podívej, cedule!
To je Bundu, jo! Jsme tady!
- Bundu! - Zvládli jsme to!
Bundu je název společnosti provozující sjíždění řeky na raftu
a zároveň klíč ke kartě zkratky, která je dole u řeky za peřejemi.
Získat tuto kartu představuje pro tým velkou výhodu.
Umožní jim to předběhnout ostatní a dostat se rovnou do cíle etapy.
Ale každý tým může zkratku během celé této soutěže využít jen jednou.
Našli jsme vlajku!
"Gratulujeme, našli jste zkratku. Můžete se přesunout rovnou do cíle etapy
a tím je Vítězný oblouk v Paříži ve Francii."
- Paříž! - Jo!
Pat a Brendu tedy čeká 10 000 km do Paříže
a všechny úkoly, které byly v této etapě můžou přeskočit.
Ostatní týmy musí dokončit úkol a vyfotit zvířata.
- Tady musíme vlevo. - Bože, nejsou to antilopy?
Jo, jo, vyfoť to!
Nejsou to antilopy, ale kozy.
Dej mi to. Dej mi to.
- Můžu k té zebře blíž? - Já bych to nedělal.
Vyfoť to. Bůhví, co tam ještě vyfotíš.
Co třeba šakala?
- Budeš tam mít okno, ty blbe! - Neboj se.
Myslíš, že jsi jako ten z Království divočiny? Ty blbe.
Bože můj, jde po cestě. To je nosorožec.
Vykopává nohy. Chce nás napadnout. Radši zalez do auta.
No jo.
Nevylézej z auta, mami.
Mami! Pojď do auta!
Bože můj!
- Ježiši! - Mami, nech toho!
- Nefunguje to. - Vrať se do auta!
- Emily, musím ho vyfotit. - Ten foťák nefunguje, tak pojď do auta.
Ne!
Tak to sprav! Sprav to!
Bože můj!
Mám to!
Další cíl týmů je tajný. Zná ho jen náčelník kmene ve vesnici Makuni.
Ahoj. Dostaneme se tudy do vesnice Makuni?
- Jo. - Bezva. Díky.
Támhle je žlutá vlajka.
Tak jo.
Týmy vymění své fotky za nápovědu, kterou potřebují.
Ale náčelník je nejprve přivítá tradičním kmenovým obřadem.
Děkuju, pane.
Paříž.
- Bezva. - Díky.
Zatím to jde dobře.
Tak jo, Franku. Je to dobrý.
Jasně.
- Pamatuješ si vesnici Mukini? - Nepamatuju si, že bych ji viděl,
ale vím, že... Podívej, Lenny a Karyn.
Bezva, dohoníme je!
Zlobíš se na mě? Já vím, že jo.
Jeďte, Maxwelli. Jeďte. Máme je!
Odboč doleva.
- Máš ty fotky? - Jo.
- Tady to je. Pusť mě ven! - Tak jo. Támhle.
Pusť mě ven. Otevři dveře.
- Běž, běž! - Tak už stůj.
- Náčelník Mukini? - Náčelník Mukini?
Náčelník Mukini? Tady.
Zlato, nemůžu běhat.
Náčelníku, tohle je nosorožec.
A tohle jsou buvoly.
- Poběž, Amy! - "Udělej tohle a tamto."
A tohle jsou zebry.
Chceme jet dál. Honem, padáme.
Jedeme do Paříže.
- Před náma jsou 4 týmy. - Jo.
Takže víme, že jsme v tuhle chvíli pátí nebo šestí.
Protože za náma jsou ještě 4 týmy.
- Jasně. - Jestli jsou holky z Texasu za náma.
- Jedeme do blbý Paříže. - No tak... Kdo by chtěl do Paříže?
Nesnáším Paříž.
- Máš peníze? - Co?
Jestli máš peníze!
Jo! Proč na mě řveš?
Johannesburg, Jižní Afrika
Na začátku každé etapy dostanou týmy menší peněžní obnos.
Ten jim musí pokrýt vše kromě letenek.
Největší problém je opatřit si letenky.
Sehnat místa na 10 000 km dlouhou cestu z Afriky do Paříže na poslední chvíli
je hotová noční můra.
Hlavně navazující let.
Týmy, které jsou pozadu se musí velmi snažit.
Kolik mají míst? Kolik jich máte?
Potvrdil nám místa a řekl nám cenu.
Slíbil jste to, slíbil!
Je tu problém s Air France. Dělám co můžu.
Řekl mi cenu a že mají volno a pak si to rozmyslel.
Paříž, Francie. Je mi jedno na který letiště!
Jestli nemusíme být... tak půjdu za naším novým kámošem Josephem.
Ten nám to neusnadní. Nedej se, děvče.
Ráno jsme to přece zvládli.
Jsme z naprostýho ráje v naprostým pekle. Během jedinýho dne.
Ahoj, máte volný let do Paříže na dnešek?
Jsem ve válce, je mi to fuk.
No tak!
Máte volné letenky do Londýna nebo do Amsterdamu nebo do Bruselu?
Prosím, dám vám peníze, když nás dostanete do letadla.
Dám vám 50 dolarů.
Potřebuju nějaký let do Paříže.
Tak se asi zabookujeme, co jinýho?
- A co teď? - Nevím, asi si stoupneme do fronty.
- Nebo si můžeme vybrat něco jinýho. - Asi jo.
A co odsud do New Yorku?
Zaplatím vám!
Řekněte, že něco máte, prosím. Ať něco mají, ať něco mají.
- Kolik potřebujete míst? - Já potřebuju 4. Ona není se mnou.
- Dobře. - Dobře.
Na tohle fakt nemám.
"A já nejsem s tebou."
Káča pitomá!
Bože.
"Nejsem s ní."
- Chápeš? - Ať nám políbí zadek.
- Spíš ji nakopu. - Nakopej!
- Nic nesehnali, nemají nic. - Vážně?
Nemůžu se na ně ani podívat.
Kdybych to udělala, musela bych jim něco říct a pěkně od plic.
Radši budu šetřit dech. Mě jen tak nevytočí.
- Klidně jí dej pěstí. - Dostane něco lepšího.
Shodím ji ze skály bez provazu.
Já nechápu kdy a jak jsme je naštvali.
Co jsme jim udělali?
Začínám je nenávidět.
- Já taky. - Proč jsou takoví?
Tohle je závod.
- A víc fakt nemáme. - Závodíme támhle s tím týmem.
Tak dobře. Jen klid. Nemusíte se vztekat.
- Děkuju. - Díky.
- Není zač. - Dobře, díky.
Je to hodná ženská.
Akorát že nechápe, že tohle je závod.
- Můžeme to přijmout. - Díkybohu!
Tak, copak tu máme?
Třesou se ti ruce.
To je váš lístek. Letenka na dnes večer.
Místo u okna asi nedostaneme.
Tak jo. A děkuju vám za trpělivost.
Jsme tu už 3 hodiny a možná se tam ani nedostaneme.
Letí to za 11 minut a my jsme ještě... neprošli pasovou kontrolou.
- Prosím. - Děkuju vám.
Až do dneška jsme byli poslední, konečně jsme se rozjeli
a teď jsme zase v háji.
Moc děkujeme.
Víte, je to hrozně frustrující.
Ale nedá se s tím nic dělat.
Rob a Brennan nebyli nikdy mimo Státy a to byl pro mě důvod
pro ukončení našeho spojenectví.
Jak by nám mohli být k užitku?
My už žili 2 roky v Paříži, takže tím končíme.
Tady nemůžete mít přátele. Můžete se jen chovat přátelsky.
Jo, výtah. Výtah.
- Támhle je další. - Já se zeptám.
Promiňte, kde jsou tady vlaky?
- Vezmeme to výtahem. - Támhle je další výtah.
Támhle, támhle!
Jak jsme čekali, hoši jedou na vlastní pěst.
Řekl bych, že mě to štve, kdyby mi na nich záleželo, ale je mi to fuk.
Mají ve Francii výhodu. Pár let tu žili,
proto se asi rozhodli odtrhnout.
Věděli jsme, že k tomu dřív nebo později dojde. To je fuk.
A vyrážíme!
- Tak jo, jdeme. - Eiffelovka!
Někoho se zeptám.
Nastoupíme a najdeme si volný místa.
Vystoupili jsme první. Ostatní jsme nechali za sebou,
takže to vypadá, že tým Kvído má našlápnuto být tým číslo 1.
- To je super. - Jo.
Jdeme!
Jdeme, jdeme, lidi. Odcházíme!
Po 10 000 kilometrů dlouhé cestě z Afriky přistávají první týmy v Paříži
a snaží se sehnat si přepravu.
Před hodinou?
Co ovšem nevědí je to, že tohle je cíl téhle etapy.
Vítězný oblouk, jedno z nejslavnějších míst v Paříži, ne-li na světě.
Poslední tým, který sem dorazí bude ze soutěže vyřazen.
Jen Pat a Brenda si jedou pro vítězství, protože našli kartu zrychlení.
V situacích jako je tahle musí být člověk trpělivý.
Jsme tady.
- To je ono? - To je ono.
Honem na rohožku!
Zdravím, vítejte v Paříži. Jste na 1. místě.
- Jsme první! - Jo!
Než se budou moci připojit ostatní týmy, musí se nejdříve vypravit k Eiffelovce.
Eiffelova věž?
- Za 5 minut. - 5 minut.
Eiffelova věž. Až mineme tyhle budovy, měla by být vidět.
- To je ona. - Jo!
Tady je Eiffelova věž!
- Joe, támhle je vlajka. - Jo, já vím!
Jdeme k ní.
- Porazili jsme je. - Jsme první u Eiffelovky.
Jo!
- Bezva! Zátaras. - Zátaras.
Zátaras znamená úkol, který tým musí splnit, aby mohl pokračovat.
Trik je v tom, že ten úkol musí splnit pouze jeden z členů týmu.
Musí se tedy rozhodnout, který člen to bude
a to ještě dřív, než se dozvědí o co přesně jde.
"Tento úkol vyžaduje silné nohy a dobré oči." Takže ty.
- Dobře. - Tak jo.
Úkol je jednoduchý. Jeden člen týmu musí vylézt do druhého patra
Eiffelovy věže, vhodit do dalekohledu 10-frankovou minci
a najít dobře známý pařížský monument, Vítězný oblouk.
Na jeho vrcholu uvidí žlutobílou vlajku, která jim prozradí, že právě tam je cíl.
Ovšem nápověda je ještě tajemnější.
"Vylez do druhého patra a rozhlédni se dalekohledem.
Je to monumentální pohled. Na to nezapomeňte, monumentální."
Takže budeš hledat nějaký monument.
Tak jo.
Kruci! Bill a Joe už jsou tady.
- Jde se po schodech. - Tak jo.
Budeš to ty. Umíš běhat po schodech.
Žlutá vlajka, támhle.
"Vylez do druhého patra a rozhlédni se dalekohledem.
Je to monumentální pohled."
- Jdeme. Vím, jak na to. - Běž, Franku.
Vyběhnout na tu věž?
K čemu jinýmu bys potřeboval silný nohy?
Půjdu já.
Běž, zlato! Nakopeme jim zadky.
- "Vyžaduje silné nohy a dobré oči." - Běž ty!
Nechceš si to vzít?
- Běž, zlato! - Keve!
Potřebuju kyslík.
Franku, pojď sem.
Lenny! Řekni něco!
Jsem tady!
Chce to dobrý oči... "Silný nohy a dobrý oči."
Silný nohy máme, ale dobrý oči a mysl evidentně ne.
Já v Paříži žádný monument neznám.
Vypadá to, že támhle by mohla být žlutá vlajka.
Vidím žlutou vlajku.
Jdu dolů!
- Joe, Brennan a Rob jsou tady. - Já vím. Padáme odsud.
- Nic neříkej, jdeme. - Dobře.
Myslím, že to je oblouk.
Je to žlutobílá vlajka.
Ať už je na čemkoliv.
A je na ní černý nápis. Akorát nevím, co je tam napsaný.
"Monumentální." To je tam napsaný.
- Co je tam napsaný? - "Monumentální".
Dobrý Bože!
- Jak je to daleko? - Keve!
Nemá dobrý oči. Nevím, jestli se mu podaří dost rychle tu věc najít.
Nic co by vám na první pohled připadalo úžasný?
Co třeba támhle oblouk?
Tak jo. To je ono.
Lenny!
Běž sehnat taxíka. Sežeň taxi.
Dva taxíky.
- Potřebuju tričko. - Mám...
Karyn, běž!
Jeď se svým týmem! No tak, jedeme!
Zavolejte taxíky! Rychle!
Franku, uklidni se. My víme.
Jo, sejdeme se tam.
Kevine, nic neříkej.
Jak jsi na tom, brácho? Jsi tam?
- Už jdu. - Bolej tě nohy?
Jsem idiot. Zatracenej idiot.
To je můj kluk. Neztrácí smysl pro humor.
- Jdeme. - A víš kam?
Otočil jsi ten dalekohled na druhou stranu, aby to nemohli najít?
- Jo. - Zvládl jsi to rychle.
Oni tam trčeli pěkně dlouho.
Lenny!
- Našel jsi to? - Nikde tu vlajku nevidím.
Tys tu vlajku nenašel? Takže to nemáš?
- Nahoře není žádná nápověda. - Měl jsi hledat, Lenny.
Já to hledal. Hledal jsem to všude a nic jsem neviděl.
Lenny, všichni ostatní to našli. Musíš se tam vrátit!
Nemůžeš to jen tak vzdát. Musíš tam zpátky!
Ale no tak! Nemůžu uvěřit, že ses vrátil dolů.
Proč ses vracel dolů?
- Chceš jít ty? - Já nemůžu.
- To ty jsi do toho chtěl jít. - Dobrá, hlavně zmlkni!
Neříkej mi, ať zmlknu a padej nahoru! Někde to tam je!
Co je támhleto za monument? Ten zlatej?
A kde je Louvre?
- Támhleta zlatá věž? To je Notredame? - Jo.
- A říkáte tomu monument? - Ale jo.
Notredame. Je monumentální? Pohled dalekohledem.
- Notredame. - Co?
Notredame.
Ty ses poprvé ani nepodíval dalekohledem?
- Podíval ses teď? - Tak chceš tam jet nebo ne?
Jedeme.
Můžeme jít k taxíku pěšky? Smí se to?
Nevím.
Jedeme, je tu taxík!
Ne, je tam fronta. Musíte si vystát frontu!
Musíte si vystát frontu.
Prosím, prosím!
- Prosím, nechte... - Je tam fronta.
Je tady fronta na stanoviště taxíků.
Vy jste náš taxík. Ona k nám nepatří.
Můžete jim říct, ať si vystoupí, prosím?
Je tam fronta, jděte ke stanovišti.
- Nacpali jsme se tam, prostě... - Nacpali.
Nacpala se na přední místo a začala ho podplácet.
- Kam chcete jet? - K Eiffelovce.
Snažila se vyjednávat: "Vemte nás, nás, ne je."
Vemte prosím nás a oni, ať si vystoupí.
Dobře, dobře.
Tak jo, můžeme. Říká, že můžeme!
Hej, můžete vystoupit?
Prostě si vystupte!
Ty tlustá krávo!
Řvala na mě jako řve na svého přítele.
Jdeme!
- Je tady řada. - Jdeme!
Bylo to nutný.
Dobrá práce.
Musíš v tom umět chodit. Buď hraješ férově nebo neférově.
Dám vám všechno co mám. Hlavně nás odvezte.
- Bože můj! Nemůžu tomu uvěřit. - To jsou krávy.
Normálně nám toho taxíka vyfoukli, sprostě a drze. Byla tam fronta
a klidně se nacpaly dopředu.
V New Yorku by jim ukroutili hlavu.
Tak teď už nás nemá vůbec ráda.
Ta nás neměla ráda už včera.
Říkám ti: sbal se a jeď domů.
Nebudu poslouchat, jak tady kvůli tomu celej den brečíš.
- Nestojí mi to za to. - Buď zticha!
- Nebudu! - Přestaň!
- Je ti takhle fajn? - Nech toho!
Čím víc toho slyším, tím hůř mi je, tak přestaň.
Jsi tady nešťastná a na ten milion dolarů nedosáhneme,
tak prostě pojedeme domů.
Já to nevzdám. Nevzdám to.
Beze mě nebudeš moct pokračovat a jestli se to zhorší, balím to.
- Klidně bez tebe. - Díky.
Pojď.
Můžeme ty dvě ještě porazit.
Kde je ten krám?
Běž, Paule!
Paule, zavolej na mě až tam budeš!
Máte drobné? Ne?
Mince? Na dalekohled?
Dělej, Paule. Pohni!
Dochází mi trpělivost.
Dělej! Paule!
Mám toho dost! Kašlu na to!
Kde ta žlutá vlajka může být?
Kde jsou? Co dělají?
Není to fuk? Mám jich plný zuby.
- Až nahoru? - Nahoru, jo.
Poradila nám dobře, tohle je rychlejší.
- Já nevím. - Je to druhé nebo třetí patro?
Já nevím. Je tu třetí patro?
Neviděl tu někdo žlutobílou vlajku?
Promiňte, pardon.
Neviděl tu někdo žlutobílou vlajku?
Nikdo tu neviděl žlutobílou vlajku? Nikdo?
- Jsem snad blbá? - Ne.
Ahoj. To je ta rohožka.
- To je ta rohožka. - Bože, to je skvělý.
Honem, pojď!
Ježiši! To nebylo dobrý.
- Zdravím. Vítejte v Paříži. - Děkujeme.
- Jste na druhém místě. - Bezva!
- Jak se dostaneme na druhou stranu? - Jak se k tomu dostaneme?
Máme jít pěšky?
Vítejte v Paříži. Jste na 3. místě.
Zdravím. Vítejte v Paříži. Dorazili jste čtvrtí.
- Mockrát děkujeme. - Bezva!
- Nemůžu tomu uvěřit. - Nádherná Paříž!
- Asi budeme muset dovnitř, ne? - Jo.
Určitě je to ono?
Co tě přimělo dívat se tímhle směrem?
- Protože, jakmile jsem vyšel schody... - Jo?
...tak první dalekohled, který tam byl ukazoval tímhle směrem.
Ale tím směrem se někdo mohl dívat před tebou.
Já to nechápu. Proč jsi to...
Tak jo. Vrátíme se a zkusíme to znovu.
Neměl jsi scházet dolů, dokud jsi neměl jistotu.
I kdyby ses tam nahoře musel zeptat 20 lidí, než jsi sešel dolů.
A co jsem asi dělal?
Jak mám vědět, cos tam dělal? Ani nevím, co ti mám říct.
Nemáme dost peněz, abychom jezdili sem a tam.
No tak, Lenny.
Musíš ji milovat. Musíš.
Jsem hrozně zklamaná.
- Co? - Jsem zklamaná.
- Co jsi říkala? - Že jsem zklamaná.
To není nic novýho. Nic novýho.
Vždycky jsi zklamaná, když nedostaneš co chceš.
Tady nejde o to, abych dostala co chci. Jde o to,
abys používal zdravý rozum.
Tak jo, jde nám to skvěle.
Vidíš to? Na střeše Vítěznýho oblouku?
- To je oblouk? - Je přímo před náma.
- Vidíš tu velkou stavbu? - To je ono?
- A vidíš nahoře tu vlajku? - To je naše vlajka.
A tohle je muž, který vyšel až na vrchol.
Jste pátí.
"Blanca".
- Blanca? - Žlutá blanca.
Jak se řekne, "můžete?"
Můžete nám to ukázat? Si?
- Musíme dolů. - Jak to, že jsme tam nikoho dalšího neviděli?
Jak můžeme být tak pitomí?
Je ta žlutá vlajka tady dole?
Támhle. Támhle je.
"Vyberte si předtím, než to otevřete. Úkol vyžaduje..."
- Ty. - Dobrá.
- Zvládneš to? - Jo.
Lenny!
Ale ne!
Nemám drobný.
- Hej, američanko. - Nemáte 10 franků?
Díky, fajn.
Jo.
Kde to je? Kde to je?
Nechápu, proč mu to tak trvá.
Už to vidím. To bude ono.
- Víš, co to je? - Ne, vůbec nevím.
Já vůbec nevím, co hledám.
Jediný monument, který znám je ten jejich oblouk.
Lenny, podívej se támhle.
Je to taková hranatá stavba. Myslím, že jsem nahoře zahlédla vlajku.
- To je ono! Vidím vlajku! - Dokázala jsem to.
Moc vám děkuju.
Paule! Kam to jdeš?
- Co to je? - Ten oblouk co jsi mi ukazovala.
- Tak jdeme! - Jen ten nápis jsem nemohl přečíst.
Zkusíme to.
Málem jsem tam přišel o rozum. Neviděl jsem to.
Máš to?
Promiňte, ustupte.
- Kimmy, našla jsi to? - Jo.
- Támhle jsou taxíky. - Ty je vidíš?
- Ano, vidím. - Opravdu?
Jo.
Nevím, kde je ten páreček, co nás tak k smrti nenávidí,
ale myslím, že nemá cenu utíkat.
Čím dřív tam budeme, tím dřív zase vyrazíme.
Taxi!
Davide, mám taxík! Davide!
- Karyn, kam jdeš? - Na taxi!
K vítěznému oblouku. Potřebujeme k oblouku.
- Vítězný oblouk? - Ano.
To na něj budeme muset vylézt?
Vítejte v Paříži.
- Jste šestí. - Jo! Hurá!
- Někde tu musí být podchod. - Jdeme!
Rychle!
Potřebujeme k vítěznému oblouku.
- Proč jsme tu vlajku neviděli? - Já nevím, Kim.
Protože jsme blbý, blbý, blbý.
Dorazili jste sedmí.
Naše hloupost se postupně lepší.
Jo, protože včera jsme 3 hodiny bloudily
a dneska nám to trvalo jenom 2 hodiny a 15 minut.
Potřebujeme k Vítěznému oblouku.
Tady, dá se tam jet tunelem. Jedeme!
40... 27?
Ještě 30 franků.
Tak šup, honem!
Někde nám tu zastavte!
Mami!
Rychle! Rychle!
Vítejte v Paříži. Dorazili jste osmí.
- Jo. - Jo!
Ne, ne, ne.
Ne, to je směšný. Počkejte chvíli. Jak se jmenujete?
- Vaše jméno. - Zavoláme policii.
Dobře.
Pojďte sem. Pojďte sem.
Něco ti řeknu. Jsme největší blbky v celý Americe.
Tohle jsou veřejný záchodky.
Co? A kde je...
Tohle je tunel blbců. Pro blbce.
Honem, zlato!
Zdravím, dorazili jste devátí.
Ty mi ani nepodáš ruku?
Nevypadli jsme a ty mi nepodáš ruku?
Dobrá práce. Dobrá práce, Lenny.
Nevypadli jsme.
Na tom jediným teď záleží.
- To máme jít až nahoru? - Počkej.
Není to žlutá vlajka?
Ne, neříkejte to.
Poslední místo
- Ahoj, vítejte. - Prosím, neříkejte, že jsme poslední.
- Nechci prohrát. Prosím. - Tak, můžete.
Nerad to říkám, ale skončily jste poslední.
Obě jste byly vyřazeny.
- Snaha byla. - To ano.
Myslím, že naše největší chyba byla, že jsme si neudělaly přátele z ostatních
a že jsme se nespojily s jinými týmy, abychom vyřadily jiné týmy.
- Chtěly jsme to dokázat na vlastní pěst. - Je to hra.
- Emily. - Ráda jsem tě poznala.
- Já tebe taky. - Ještě se uvidíme.
- Určitě se ještě uvidíme. - Jasně.
- A holky, ať máte štěstí. - Děkujeme.
Ano? Podceňovaným se musí obzvlášť fandit.
- Tak jo. - Ahoj.
Přepis, překlad a časování: dom.smrc Korekce: Darius www.reality-show.eu
Počkejte si na ukázky z příštího dílu.
V příštím díle Amazing Race uvidíte:
Pat a Brenda vedou.
- Jdeme na to. - Rychle, rychle!
Ale Joe a Bill Paříž znají. Jsou ve výhodě.
Setřásli jsme je. Kašleme na ně!
Frank a Margarita pochybují o spojenectví s Robem a Brennanem.
Jsou falešní. Paktujou se vám za zády.
Nebudu spolupracovat s nikým.
A cesta vlakem z Paříže se někomu nevyplatí.
Myslím, že ten vlak někdo nestihl.